Du är sen, ce soir. Letar du fortfarande efter din flickvän?
Mademoiselle Dandelo har hittat en annan. Du får aldrig se henne igen.
Men oroa dig inte. Det kommer finnas andra.
Madame?
Ja?
Ja, vem är det?
Det är Francois Delambre som talar.
Hélène? Hur mår du? Vad kan jag göra för dig?
Francois...
Jag har dödad André. Jag behöver din hjälp.
Hör på. Det är efter midnatt. Jag har haft en jobbig dag.
Jag älskar er, men denna typ av skämt...
Det är sant. Jag har dödat André.
Du har dödat...? Men...
Snälla hjälp mig. Ring polisen.
Kom snabbt!
Jag kan bara inte...
- Ja? - Monsieur Francois? Gaston.
Jag försökte ringa dig. Något förskräckligt har hänt!
En man är död. Hans huvud är i pressen!
Och jag såg en kvinna springa iväg!
- Ja, Gaston. - Jag tror det var madame Delambre!
Stanna där, Gaston. Jag ska ringa polisen omedelbart.
Klubb Atheneum? Är inspektör Charas fortfarande där?
Ja, tack. Ja, jag väntar.
Schack.
Förlåt attjag avbryter. Du har ett samtal.
Tack.
- Hallå. - lnspektör?
Detta är Francois Delambre. Vi har träffats ett par gånger på klubben.
Det är bara... förlåt attjag ringer så sent.
- Jag är i en förskräcklig knipa. - En knipa?
Min svägerska ringde just.
Hon har dödat sin man, min bror André.
Va? l vår fabrik, Delambre Frères.
Och vår nattvakt ringde också. Det finns en kropp.
Var är du nu?
Jag plockar upp dig om några minuter. Hej då.
Jag måste gå.
- Hélène bor... - Nej, vi bör titta här först.
- Men jag måste prata med henne. - Jag skickade en man. Hon är ok.
Det är André.
Hur kan vi lyfta pressen?
- Jag gör det åt er. - Ska vi hämta en av de anställda?
Jag klarar det.
När du är redo, monsieur.
Död i cirka 30 minuter.
- Är nedåtrörelsen snabb? - Nej. Ungefär samma.
- lngen risk att den kommer ner igen? - Nej.
Den har ställts in på 50 ton.
Noll ansats.
- Noll? - Ja. Det betyder i nivå med underlaget.
Den är aldrig inställd så. Aldrig.
Det skulle pressa metallen till ingenting.
Den är dessutom inställd på enstaka pressningar.
Hon visste inte hur man sköter pressen.
- Är du säker på att detta är din bror? - Han...
Det finns ett långt ärr på vänster ben, från kriget. Jag ska...
- Kan vi se? - Doktorn.
Jag kan inte tro det.
Vet du varför hon gjorde det?
lngen aning. Absolut ingen aning.
De var mycket lyckliga ihop.
De har en underbar liten pojke, Philippe, som de båda älskar.
Hélène var alltid så vänlig. Det är helt obegripligt.
André älskade två saker: sin familj och sitt arbete.
Det är omöjligt!
- Vad är det? - Det är pressningsräknaren.
- Jag förstår inte. - Vem gjorde detta mot André...
Den visar två. Det gjordes två gånger!
Två gånger?
Jag hörde pressen gå ner två gånger.
- God kväll, Monsieur Francois. - Francois, mon ami. Är det sant?
Ja.
- Gjorde Hélène...? - Jag kan inte tro det.
lnspektören, vår husläkare, Dr Ejoute. lnspektör Charas.
Din man ringde mig. Hélène bad honom.
- Hur är hon? - Ganska lugn nu.
Nästan i ett tillstånd av eufori, av lättnad, som om hon är glad över det.
- Är hon vansinnig? - Hélène kan aldrig ha dödat sin man.
Det är omöjligt, såvida hon inte är eller var vansinnig.
- Sa hon något till dig? - lnget, utom att hon dödat honom och hur.
Nej, inget kunde få henne att göra det. lnget.
Jag har känt henne i hela hennes liv.
Jag förlöste henne till och med.
- Hon och André älskade varandra. - Var är Madame Delambre?
l vardagsrummet.
Francois, förlåt attjag ringde dig. Jag kunde ha ringt polisen själv.
- Jag är ok nu. - Om det finns någotjag kan göra...
Är du från polisen?
lnspektör Charas, madame.
Hélène, vad står på?
- Varför säger du att du dödat André? - Det är ok, Francois.
- Det är ok nu. - Kan du berätta för oss vad som hände?
Naturligtvis.
Jag dödade min man André Delambre för en halvtimme sen i en hydraulisk press.
Du förstår brottets allvar. Du säger att du dödat honom. Det betyder
att du mördade honom.
Jag dödade André, ja.
- Varför det? - Jag kan inte svara på den frågan.
- Hur dödade du honom? - Med den hydrauliska pressen.
Hur fungerar den?
Först slår man på huvudbrytaren, sedan ställer man in pressningstrycket.
Man sätter slaglängden till maximal, i nivå med bordet eller noll.
Sedan trycker man på den röda aktiveringsknappen.
Du menar att du lade din man under pressen?
Nej, inspektören. Han gjorde det själv.
Han satte huvudet och ena armen under pressen?
Ja.
Varför det?
Jag kan inte svara på den frågan.
- Kaffe, inspektören? - Ja, tack.
- Mina herrar, kan ni vänta utanför? - Ja, naturligtvis.
Nej, tack.
Nu. Du var lycklig med din man.
Det fanns inga älskarinnor. Jag hade inga älskare.
Vi var både mycket lyckliga. Det är sanningen.
- Men varför dödade du honom? - Jag vill hjälpa dig alltjag kan.
Men jag kan inte svara på den frågan.
- Du tryckte på knappen och det var över. - Ja.
- Varför två gånger? - Det var bara en gång.
Pressningsräknaren visar två. Maskinen ljuger inte.
Åh, ja. Det var två gånger.
Jag hade fel. Jag gjorde det två gånger.
Varför det?
- Kanske du kan vänta med det. - Naturligtvis, inspektören.
- Vad kan du tillråda som läkare? - Vila.
Kanske hennes sinnestillstånd är bättre imorgon.
Ok. Du förstår att hon är under övervakning.
En av våra sjuksköterskor får ta hand om henne.
Tack så mycket, inspektören. Du kan lita på mig.
Vad tror du?
Kan du visa mig din brors laboratorium?
Ja, naturligtvis. Följ mig.
En galning har härjat här!
Det fanns över 200 000 dollar i specialutrustning här.
André var alltid så försiktig med allt.
- Specialutrustning? Vad var detta till? - Jag vet inte.
Det kan ha varit någon av ett dussintal idéer.
Han utvecklade något och sedan visade han det för mig.
Han arbetade på en idé för luftfartsverket.
Kanske de vet.
Jag antar att elektronik är lönsamt i dessa dagar.
Ja, mycket. Vi äger företaget ihop.
Vi har båda mer pengar än vi kan göra oss av med.
De hade inga yttre intressen, det ärjag säker på.
Det är därför det är obegripligt.
Du tycker mycket om dem båda, eller hur?
Ja. Vad betyder allt detta?
Jag har ingen aning. Hon sa inget utom att hon hade dödat honom.
Det verkar saknas motiv och anledning, utom sinnessjukdom.
Och även det lämnar flera viktiga frågor obesvarade.
Kanske han begick självmord.
l så fall, varför säger hon att hon dödade honom? Och varför på det viset?
Och varför blanda in sin fru? Och hon var där.
Hon kan hängas för detta.
Stackars Philippe.
Vad skajag säga? Hur berättar man för ett barn?
Jag kanske kan föreslå att du tar hand om pojken ett tag.
- Vad kommer hända henne? - Hon kommer vara under observation.
Där är gott om tid.
Experimenterade din bror nånsin med djur?
- Aldrig. - Eller insekter?
lnsekter? Nej. Fast det skulle vara roligt, om...
Nej. Hélène och André ansåg att allt liv var heligt.
De skulle inte skada något.
lnte ens en fluga.
Lunch, madame.
Jag äter alldeles för mycket. Jag kommer gå upp flera kilo.
- Fårjag gå upp idag? - Fråga Dr Ejoute.
Han säger alltid imorgon.
Du hämtar dig bra. Vilan gör dig gott.
Kommer inspektör Charas idag?
Han sa inte det, madame.
Jag gillar honom. Han är mycket vänlig.
Hoppas Francois tar med sig den trevlige pojken idag.
Vad heter han? Philippe?
Ja, Philippe.
En trevlig pojke.
De tror attjag är galen, eller hur?
De säger aldrig vad de tror.
Försvinn.
- Stör den dig? - Nej. Nej, den stör mig inte.
- Du ska snart bli av med plågan. - Det är ok. Låt den vara!
Men...!
Sluta. Sluta!
Låt den vara!
Nej! Nej!
Vad i all...? Tillbaka i säng med dig.
- Låt mig se flugan! - Tillbaka i säng med dig.
Ur vägen! Var är den?
Kom igen.
- Det är bara en vanlig husfluga. - Ja.
Kanske det symboliserar något i hennes undermedvetna som psykiatrikern tror.
- Delambre, tror du att hon är tokig? - Det är uppenbart, eller hur?
Trots vad läkarna säger trorjag att hennes sinne är ganska klart.
- Även om att fånga flugor. - Hur kan du säga det?
Hon måste vara tokig. Och Philippe?
Hon uppför sig som om han var min och inte hennes.
Hon kanske försöker skydda honom.
Kanske hon är rädd för honom eller hatar honom.
Det är omöjligt.
Hélène kan inte hata någon. Du måste ha tappat förståndet.
Du älskar henne, eller hur?
Ja.
- Varför gifte du dig inte med henne? - Hon älskade min bror.
Jag tror inte hon nånsin märkte mig.
Bra att du är ärlig med mig. Du förstår, först misstänkte jag dig.
Mig? Varför skulle jag göra något sådant?
Motiv ett, för hans fru. Motiv två, för att kontrollera företaget.
Vad bryrjag mig om det? Hélène är illa ute och André är död. Rena mardrömmen.
Jag vet det nu, men jag behövde kontrollera, för hennes skull.
Förlåt mig. Jag är en idiot. Du har varit så tålmodig. Förlåt mig.
Jag förstår. Kanske det ärjag som bör be om ursäkt.
Jag måste snoka i många privata saker. Det är tyvärr nödvändigt.
Tack för att du kom. Om jag kan hjälpa till så skajag det.
Upptäckte du vad André arbetade på?
Nej. Luftfartverkets forskare har gått igenom hans papper.
De betydde inget alls för dem.
Vi kunde inte hitta något i askan. lnget där heller.
Jag har skjutit upp så mycketjag kan. Vi har varit tålmodiga.
Jag måste nog häkta henne imorgon. Domstolen får bestämma.
lmorgon?
Anklagelsen kan bara vara mord.
Jag beklagar för dig och pojken.
Jag kan inte tänka mig något annat utslag än skyldig eller skyldig men vansinnig.
Tack, Yvette.
- Morbror? - Ja, Philippe?
- När kommer pappa hem? - Snart.
- Kan jag få se mamma igen imorgon? - Ja.
Hon är mycket sjuk, eller hur?
Ja, Philippe, hon är mycket sjuk.
Lever flugor länge?
Jag vet inte. Varför?
För jag såg den fluga som mamma letade efter igen.
- Jag visste inte hon letade efter en. - Jo, det gjorde hon.
Den har växt ganska mycket. Men jag kände igen den.
- Detta är smaskens. - Hur kände du igen den, Philippe?
Huvudet är vitt istället för svart
och den har ett konstigt ben.
- Den var på ditt skrivbord imorse. - Åh? Jag märkte den inte.
När såg du först den flugan, Philippe?
Den dag pappa åkte bort. Jag fångade den men mamma fick mig att släppa den.
Sen ville hon attjag skulle hitta den igen.
Hon hade ändrat sig. Du vet hur kvinnor är.
Ursäkta mig, Philippe. Jag är strax tillbaka.
Inspektör Charas.
- God kväll. - God kväll, Delambre.
lnspektören berättade om hennes återfall.
- Hur mår hon nu? - Vilar lugnt, stackarn. Men...
lnspektören sa attjag kunde tala med henne lite ensam.
- Han vet attjag är här. - Men han sa inget om det.
Han har så mycket att tänka på. Jag dröjer inte länge.
Jag hörde dig inte.
- Du ser trött ut. - Det är bara arbetet. Du vet.
- Du borde inte arbeta så hårt. - Hur mår du?
Jag är ok. Jag mår bra.
Jag är glad att du kom. Jag ville fråga dig något.
Naturligtvis, Hélène. Vad som helst.
Hur länge lever flugor?
Jag vet inte. En månad, kanske två.
Flugan du letade efter fanns i mitt kontor. ldag.
Dödade du den?
- Nej. - Du har den med dig.
- Ge mig den. Snälla, ge mig den! - Hélène, jag har den inte här.
Du vet nu.
Vad handlar allt detta om?
- Om du hade den skulle du inte fråga. - Jo, jag har den.
Den är inlåst i mitt skrivbord. Berätta nu.
- Nej, aldrig. André ville inte det. - Du är inte tokig. Säg mig sanningen.
Antingen berättar du eller så ger jag flugan till Charas.
Du svär på att du har den?
Ja.
Om jag berättar, kan du lova att döda den?
- lnte innan jag vet. - Då kan jag inte säga något.
För din egen skull måste du berätta.
Du är ok eller du kan vara ok.
Så snart de undersöker den får de veta.
- Och de vet då att du inte är galen. - Nej!
Tänk på Philippe, Francois. Jag ber dig.
Förstår du inte? Jag låtsas vara tokig för Philippes skull.
Bättre jag förklaras vansinnig än att han är son till en kvinna hängd för mord.
Jag vill veta. Antingen berättar du nu eller så gerjag flugan till Charas.
Om jag berättar för dig, kommer du berätta för dem?
Jag vill bara hjälpa dig. Jag kan bara göra det genom dem.
Ja. Jag skulle berätta för dem.
Stackars Francois.
Ring Charas då. Jag kan inte berätta två gånger.
Så länge som du dödar flugan.
Lovar du?
Ja.
Detta är inte ett erkännande.
Även om jag dödade min man ärjag ingen mördare.
Jag utförde helt enkelt hans sista vilja.
För ett par månader sedan...
Vem är en kittlig pojke?
- Ge dig på någon i din egen storlek. - André! Vilken trevlig överraskning.
- Hej, pappa. Kan du leka med oss? - Senare, Philippe.
Jag måste låna din mamma ett tag. Jag kommer strax, jag lovar.
Vet du vad. lnnan du lägger dig skajag leka med dig.
- Lovar du? - Lovar.
- Ok, då. Jag ska leka med Dandelo. - Bra.
Ta det varsamt med henne, Philippe.
- Kom igen. Jag måste visa dig något. - Vi har inte sett dig på flera dagar...
- Bråka nu inte med mig. Kom igen. - Men...
Jag visste inte du gjort så många ändringar.
- En helt ny typ av forskning. - Låt mig gissa. Det ständiga batteriet.
lnte den bärbara reaktorn?
Jag ska visa dig.
Men du får inte nämna detta till någon.
- Självklart. - Det är alldeles för viktigt.
Du är den första att se ett mirakel.
- Kommer du ihåg detta? - Självklart.
Bröllopspresenten från min rika faster Bess.
Familjens släktklenod.
Kom igen. Sätt dem på dig.
Titta nu på lådan.
Du kan ta av dig glasögonen nu, älskling.
Det är borta.
Kom nu.
Det är samma.
- Har du blivit trollkarl? - På sätt och vis.
l en kort stund, ett oändligt litet ögonblick, desintegrerades det.
Under ett ögonblick fanns det inte.
Bara atomer som färdas genom rymd i ljusets hastighet.
Ett ögonblick senare integreras det igen som ett askfat.
Åh, du skojar!
Verkar omöjligt, eller hur?
- Men det är sant. - Det är omöjligt.
- Du skojar med mig. - Ta TV till exempel. Vad är det?
En ström av elektroner - ljud och bild - som överförs genom luften.
TV-kameran är desintegratorn.
TV:n sorterar eller integrerar elektronerna till bilder och ljud.
Jo, men detta är annorlunda.
- Varför det? - Därför att det är omöjligt.
Om någon sagt till min far för 50 år sen att han från Montreal
kunde se en basebollmatch i New York skulle han sagt att det var omöjligt.
- Detta är samma princip. - Men det är inte samma.
- Detta är solitt. - Nej, det är det inte. Det verkar så.
l verkligheten är det biljoner atomer
som vi tror bara är en serie elektriska impulser.
Du gjorde faktiskt detta? Det är inget trick?
Nej. Jag kan transportera materia - vad som helst - i ljusets hastighet.
Naturligtvis är detta bara en första början.
Men jag har stött på den viktigaste upptäckten
sedan människan kapade änden på en trädstam och uppfann hjulet.
Desintegrator-integratorn kommer förändra våra liv.
Tänk på det. Vad som helst, även människor, kan förflyttas så här.
Vi kommer inte behöva några bilar, tåg, flygplan eller rymdskepp.
Vi kommer att sätta upp mottagare över hela världen och sen i universum.
Det kommer aldrig vara hungersnöd.
Överskott kan skickas på stört, nästan utan kostnad, vart som helst.
Mänskligheten behöver aldrig sakna något igen.
Jag är en man med mycket tur, Hélène.
Jag är en kvinna med mycket tur.
Skicka aldrig mig. Jag vill inte komma ut så här.
Vad menar du?
Det spelar väl ingen roll, André?
Det är perfekt. Allt passar.
Det är perfekt.
Perfekt.
Dandelo! Vad är det? Är du hungrig?
Här har du. Så där.
Det kommer inte att kännas, Dandelo.
Och imorgon är du den mest berömda katten i hela världen.
Dandelo!
Hallå?
Francois, så trevligt att höra från dig.
Något viktigt? Ska du gifta dig.
Nej. Nej, inte än.
Nej, jag trorjag gillar det så här.
Nej, det är bara att... Det är inte bråttom.
- Är André där? - André?
Jag har sett honom två timmar på två veckor.
Han äter och sover i labbet. Han svarar inte ens i telefon.
- Jag vill inte äta! - Jag vill inte höra ett ord till.
- Du ska äta din middag nu! - Jag vill inte äta!
Philippe är bångstyrig, Dandelo är borta, jag måste gå till professor Augier ensam.
Du vet hur han är. Det är bara tills han löst problemet, vad det nu är.
- Ha tålamod. - Ni män håller ihop.
Något som jag kan göra?
Ok, Francois. Jag säger till honom om jag ser honom. Jag måste gå nu. Hej då.
Jaha! Var har du varit?
Hör på, älskling. Förlåt mig för de sista veckorna.
Jag fick problem men det är ok nu.
Det gör inget.
Kanske bara lite.
Ring Augier och inställ. Vi kommer att fira själva.
Underbart! Jag ville inte gå. Francois ringde om lite utrustning.
- Han skickar över den. - Bra.
- När du har bytt om ärjag klar. - Bytt om?
- Jag har biljetter till baletten. - Baletten?
- Och vi ska äta på Tour d'Eiffel. - Underbart!
Snabba på nu.
DEN KUNGLlGA OPERAN PRESENTERAR RYSKA BALETTEN
Vi ska avsluta en underbar kväll med återintegrerad champagne.
- Avsluta? - Ja, inte helt.
Sedan då?
Vad föreslår du?
- Du är på ett ovetenskapligt humör. - Gillar du inte det?
Det sajag inte.
Kommer champagnen att vara lika bra?
Exakt samma, bubbla för bubbla.
Här.
- Etiketten är perfekt! - Självklart.
Och den är fortfarande kall.
Och den kommer att vara det tills jag visat dig något annat.
Nej. Det kanske inte fungerar. Du får inte!
- Det kommer gå bra. - André, snälla!
Sätt på dig glasögonen, älskling.
- Det är förbluffande! Det fungerar! - Jag testkörde det imorse.
- Det är ok. - Du har lyckats helt!
- Det är otroligt! - Vi måste vänta och se.
- Jag vet om några veckor. - Jag förstår inte.
Det kanske finns sidoeffekter. Om det lever om omkring en månad,
kan vi anse experimentet framgångsrikt.
- Fårjag sköta honom? - Det är fortfarande en hon.
Men det kan du göra.
l en hel månad är hon min.
Döda henne nu inte genom övergödning.
Det är lite skrämmande, eller hur?
Ja.
Det första experimentet med djur var förödande.
André, hur kunde du!
Hon desintegrades men återkom aldrig. Jag vet inte varför, inte ens nu.
Jag ändrade projiceringsenheten och nu är det perfekt.
Vart har hon hamnat?
l rymden. En ström av katt-atomer.
- Nästan roligt om det inte var ett liv. - André, lova mig en sak.
lnga fler experiment med djur.
Jag lovar. lnga fler experiment med djur.
Det är skrämmande. Som att spela Gud.
Gud gav oss intelligens att uppdaga naturens under.
- Utan den gåvan är inget möjligt. - André, jag blir så rädd ibland.
Plötsligheten i vår tid.
Elektronik, raketer, satelliter, överljudsflygning och nu detta.
Det är inte vem som uppfinner det. Det är det faktum att de finns.
Men du skräms inte av TV eller radio
eller av röntgen eller elektricitet eller attjorden är rund.
Nej, men allt går så snabbt.
Jag är inte redo att ta in allt. Det händer så snabbt.
Gör bara som Philippe gör.
Acceptera det som en del av vårt liv.
Som faktum. Underbara faktum.
Vilket återför mig till champagnen.
Jag älskar dig så mycket.
Det är underbart att vara gift med dig.
Och med dig, min kära.
Du är det friskaste marsvinet i världen.
- Du kommer att bli förkyld. - lnte idag.
- Vad gör du? - Tittar bara på himlen.
- Tittar på Gud, kanske. - Du är en underlig man, André.
Så exakt och praktisk och ändå så...
Jag vet inte riktigt hurjag ska säga.
Så medveten om det oändliga?
Ju merjag vet, desto säkrare ärjag attjag vet så lite.
Den eviga paradoxen.
Du sa du skrämdes av framsteg. Jag fylls av förundran över det.
- Våren är snart här. - Jag tycker bäst om våren.
Allt liv som växer och förnyar sig.
- Det är fantastiskt att leva. - Hur menar du?
Jag vet inte. Det är bara...
Jag är bara så glad att leva, det är allt.
Det ärjag med.
Skulle du gifta dig med mig igen om du fick börja om?
Jag tror det. Men nu harjag mycket att göra.
Francois kommer på lunch.
Ta honom till labbet. Vi ska visa honom.
Ska jag ringa professor Augier och luftfartsverket?
Nej. lngen brådska. Jag vet inte hur eller varför delar av det fungerar än.
Det är för viktigt. Det är för omöjligt.
Stackars Francois. Han kommer aldrig att tro det.
Stanna inte ute för länge. Du ser trött ut.
Det sistajag är är trött.
- Och vi avslutar med crêpes suzette. - Vad handlar allt firande om?
- André vill visa dig något. - l labbet?
- Vad är det? Platta skärmar? - Bättre än så. lnga fler frågor. Kom nu.
Jag har bara varit i labbet tre gånger.
Varje gång kom jag ut med en potentiell förmögenhet.
Kära nån. Vi kommer inte se honom på lunchen.
Jag ser det. Hans handstil blir bara sämre.
Mamma!
- Var är du? - Kommer, Philippe.
Ja, älskling?
- Jag vill visa något till dig. - Jag vill visa dig något.
Jag fångade en så rolig fluga. Vill du se den?
Du vet att din pappa inte gillar att du fångar insekter.
Men den här liknar ingen annan flugajag sett.
Den har ett roligt vitt huvud och ett vitt ben.
Släpp den nu omedelbart. Gå och gör som jag säger. Gör det.
Se på all smuts som du har dragit in.
Bästa flugajag nånsin fångat.
- Något annat, madame? - Nej, tack, Emma. God natt.
Ska jag lämna något till din man? Han rörde inte sin middag.
Jag hämtade brickan för en timme sedan. Den var kvar utanför dörren.
Den hade hans favoritbakelse på den.
Han hörde nog inte att du knackade. Jag ska höra med honom.
- Tack. God natt, madame. - God natt, Emma.
André, jag går till sängs nu. Vill du ha något?
''Hélène, jag har haft lite problem.''
Problem?
André, vad står på? Svara mig.
''Jag litar på att du håller huvudet kallt, för bara du kan hjälpa mig.''
''Jag har haft en allvarlig olycka, men jag är inte i fara för tillfället,
fast det gäller liv eller död.''
''Det är meningslöst att säga något till mig.''
''Jag kan inte svara. Jag kan inte tala.''
''Du måste noggrant göra exakt som jag säger.''
''Knacka tre gånger för att visa att du förstått
och hämta sedan en skål med mjölk blandat med rom.''
Skål med mjölk?
- Kan jag göra något, madame? - Nej, det är bra. Gå och lägg dig.
God natt, madame.
''När du knackar öppnarjag dörren.''
''Gå till mitt skrivbord och sätt mjölken på det.''
''Gå sedan in i det andra labbet och försök hitta en fluga.''
En fluga.
''Den är lätt att känna igen. Dess huvud är vitt.''
Philippe.
''Skada den inte, ge mig den bara.''
''lnnan du kommer in måste du lova att lyda mig blint.''
''Titta inte på mig. Prata är meningslöst. Jag kan inte svara.''
''Knacka tre gånger för att visa att du lovar. Mitt liv är i dina händer.''
Du kan lita på mig, älskling.
Den är inte här inne.
Om du kan inte prata, knacka.
Knacka en gång förja och två gånger för nej. Förstår du?
Vi ska hitta flugan imorgon, jag lovar.
Så snart det ljusnar skajag börja leta.
Kan du inte gå till sängs? Jag hjälper dig. lngen kommer att se dig.
Philippe fångade en fluga imorse. Han sa dess huvud var vitt.
Jag såg den inte.
Jag bad honom släppa den.
''Kom tillbaka imorgon. Jag skriver en förklaring.''
''Behöver dig frisk och stark imorgon. Stackars älskling. Förlåt mig.''
Jag är ok nu, älskling. Oroa dig inte.
Jag ska hitta flugan.
Behöver du något ikväll?
Älskling, försök att få lite sömn.
God natt, älskling.
Kommer du ihåg askfatet? Jag har haft en Iiknande oIycka.
Jag överförde mig sjäIv framgångsrikt igår.
Men i ett andra experiment kom en fluga in i desintegratorn med mig.
Vid återintegrationen bIandades våra atomer.
Nu är mitt enda hopp att hitta flugan,
göra det en gång tiII med den och hoppas att atomerna rättas tiII.
Om du inte kan hitta den måste jag förstöra mig sjäIv.
Kan jag komma tillbaka in?
Oroa dig inte André. Jag ska hitta flugan. Den kan inte vara långt borta.
Men du får inte prata om att förstöra dig själv. Du får inte!
Jag ska ringa professor Augier och andra forskare. De kan hjälpa dig.
Bli inte arg, André. Jag tänkte bara...
Lova mig att du inte gör någonting.
Får jag se ditt ansikte. Jag blir inte rädd.
Ok.
Ok, André. Ok.
- Flugor, madame? - Ja. Stäng fönstren.
- Fånga flugor? - Jag sa det till dig, Emma.
En fluga flydde från labbet. Vi måste hitta den. Den har vitt huvud.
Jag vet inte vad som tagit åt detta hus.
- Titta! Jag fångade massor. - Var är den?
- Är du säker på att du fångat den? - Åh, den vita.
- Nej, jag har inte fångat den än. - Jag bad dig att hitta den!
Förlåt mig, älskling. Men du måste hitta den.
Den vita. Bara den vita.
- Jag fick den! - Din idiot!
Jag sa fånga dem. lnte döda dem.
Förlåt mig, Emma.
Snälla, fånga dem bara.
Madame! Det är en i hallen.
Var? Var är den?
Det är meningslöst, Emma. Vi hittar den aldrig.
Kan du göra lite kvällsmat, Emma? Jag beklagar. Det är bara så att...
Kom igen, Philippe.
- Var en snäll pojke och tvätta händerna. - Ok, mamma.
Jag ser den!
Rör dig inte.
Gå och hämta lite socker, snabbt!
Ge mig sockret. Och stäng dörrarna.
Nu håll er tillbaka.
- Fick honom! - Bra pojke, Philippe!
Försiktigt nu.
Åh, nej.
Den är bakom gardinen!
Skada den inte.
Åh, Gud, låt den inte smita ut.
Försök att hålla den bakom gardinen. Jag tar den utifrån.
Åh, nej.
Åh, herregud!
Snälla, Gud, låt den inte...
Gråt inte, mamma. Snälla, gråt inte.
Vi fångar den imorgon.
Oroa dig inte. Snälla, oroa dig inte.
Vi fick tag på flugan idag, men den flydde ut i trädgården.
Jag letar efter den igen imorgon.
Ät nu. Jag läser det här.
Om du hade fångat flugan skuIIe du inte Iäsa detta.
Du kommer aIdrig att fånga den. Det är hoppIöst.
Det nns saker man aIdrig borde experimentera med.
Nu måste jag förstöra aIIt, aIIa bevis, även mig sjäIv.
Ingen får nånsin veta vad jag upptäckt. Det är för farIigt.
Jag har kommit på ett sätt. Det är inte enkeIt, men jag behöver din hjäIp.
Du kan fortfarande tänka. Du har ingen rätt att förstöra dig själv.
Du får inte tänka på det. Du har fortfarande din intelligens.
Du har fortfarande en själ. Du har ingen rätt att förstöra dig själv!
Vi kommer hitta flugan imorgon. Jag vet att vi gör det.
KAN lNTE VÄNTA
lNTE LÄTT ATT TÄNKA
SEDAN l MORSE
SÄGER HJÄRNAN
KONSTlGA SAKER
lnte lätt. Men du måste ge mig mer tid.
Varför det? Varför kan du inte vänta?
MlN VlLJA BLlR ALLT SVAGARE
JAG MÅSTE REDAN ANSTRÄNGA MlG
MYCKET SVÅRT
ATT TÄNKA SAMMANHÄNGANDE
Gå då till Augier och de andra forskarna. De kan hjälpa dig!
Jag har en idé. Minns du askfatsexperimentet?
Gå igenom igen. Det fungerade då.
Varför inte?
Snälla försök. Du måste försöka.
BEHÖVER FLUGAN
Snälla, André. För min skull.
Kanske det fungerar. Jag ber dig!
Älskling, jag älskar dig så mycket.
Snälla, låt detta fungera.
Snabba på, älskling. Det kommer fungera.
Det fungerade, eller hur?
Du är ok nu. Jag vet att det fungerade!
Nej! Nej!
DET ÄR HOPPLÖST NU
HJÄLP MlG -
MEN KOM lNTE NÄRA MlG
DÖDA FLUGAN -
SNÄLLA
ÄLSKAR DlG
En märklig berättelse, fru Delambre.
Den är nästan omöjlig att tro, eller hur?
- Hans anteckningar? - Han förstörde dem.
- Och det han skrivit på tavlan? - Jag suddade ut det.
Jag förstår.
Jag måste gå. Tack för att du berättade.
lnspektören, det var inte fel att förstöra saken.
En flughövdad människa? Nej.
Det var inte André. Jag kunde inte ha skadat André.
Men jag är glad. Jag är glad att saken är död.
Jag visar dig ut, inspektören.
- lnspektören... - Jag kommer strax.
- lnspektören. - Tror du på berättelsen?
Den förklarar alla fakta.
Anledningen till pressen, flugan, allt.
Sant. Men tror du på den?
Jag är bara polis, inte någon science fiction-fantast.
Men jag tror inte vad hon sa. Det kan inte hända.
Men du känner... Jag menar, du kände inte André.
Han var ett geni på många sätt.
Kanske. Men materia kan inte överföras. Berättelsen är omöjlig!
Jag kommer tillbaka vid tiotiden med en häktningsorder för mord.
Sköterskan får inte lämna hennes sida av någon anledning.
Men det kan vara sanningen.
Det är sanningen, för henne.
Hon är galen. Men oroa dig inte. Hon kommer inte hängas.
- Är inte övertygad. - Önskarjag kunde hjälpa dig.
Hon behöver läkarvård, permanent.
Det går inte att säga vem hon attackerar näst. Kanske pojken.
Men vi måste kunna göra något för att bevisa...
Det finns ett sätt.
Visa mig flugan.
- God morgon, monsieur. - God morgon, Emma.
- Hur mår frun? - Så väl som kan förväntas.
- En så trevlig dam. - Ja.
När ni jagade den där flugan, såg du den då?
- Ja, jag såg den. - Hur såg den ut?
Bara en fluga. Jag tror det var en spyfluga. Du vet, ganska stor.
- Men såg den annorlunda ut? - lnte i mina ögon.
Hon och Philippe sa att huvudet var vitt. Men det var bara en fluga.
- Tack. - Kan jag ordna frukost?
- En kopp te? Lite kaffe? - Nej, tack.
Hjälp! Hjälp mig!
Hjälp mig!
Hjälp! Hjälp mig!
Snälla hjälp mig!
Hjälp mig!
POLlS
- Vi klarar det, tack. - Tyckte det var bästjag var här.
Vill du se häktningsordern? Som släkting får du det.
Nej, jag är säker på den är ok.
Madame? Dags att stiga upp.
Jag sov så gott.
Underbart. Är det en trevlig dag?
Ja.
- Jag trorjag tar den i siden. - Ta denna.
- Du måste vara varm. - Men jag ska inte ut.
Kom in.
God morgon, fru Delambre.
lnspektören.
Men jag förstår inte.
Jag har en häktningsorder för mord.
Och jag måste varna dig att det du säger kan användas emot dig.
- Men jag har berättat allt. - Det får domstolen avgöra.
Men du sa att det inte var fel att döda en sak.
- Du måste följa med oss. - Francois, visade du dem inte?
Du förstörde den inte?
- lnspektören, du såg den. - Jag är rädd attjag inte gjorde det.
Jag ljög, Hélène. Jag hade den aldrig. Jag hade den aldrig.
Du hade den aldrig?
- Om du kommer med oss. - Du såg den aldrig?
Lämna henne ensam. Hon kan inte åka med er.
Jag begär att få tala med min advokat. Dr Ejoute tar hand om henne.
Har konsulterat honom. Patienten är redo att åka.
- Jag tror inte det. - Jag har hans diagnos och auktoritet.
- Nej, vänta. - Gör det inte svårare.
- Här får du. Du kommer bli ok. - Nej. Låt dem inte ta mig!
Låt dem inte låsa in mig! Francois, snälla!
Francois, gör något. Låt honom inte se mig så här! Snälla!
Du kan inte se henne, Philippe. lnte just nu.
Vi tar en promenad. Jag vet. Vi går på bio.
- Men bion öppnar först i eftermiddag. - Då går vi dit i eftermiddag.
Är ambulansen för mamma?
Ja.
Kommer hon att bli bra?
Ja. Bra.
Jag sprang hela vägen hit.
Jag ville se hur hon var. Jag ville att hon lekte med mig.
Hon skulle gilla det, Philippe. Men hon kan inte nu.
- När kommer pappa hem? - Snart, Philippe.
Jag såg den konstiga flugan igen.
- Vilken film ska vi se? - Vilken...
Du såg flugan? Var?
Den är i ett spindelnät. Spindeln kommer att ta den.
Vid bänken i trädgården.
- Är du säker? - Ja.
Stanna här en stund.
- lnspektören, den är i trädgården! - Snälla.
Philippe har sett den! Den är där. Jag ber dig.
Ok. Visa mig var.
Här, farbror Francois.
Vänta i huset. Var en snäll pojke, Philippe.
Hjälp mig! Snälla hjälp mig!
Hjälp! Försvinn!
Nej!
Snälla, hjälp mig!
Snälla försvinn!
Försvinn! Nej!
Nej! Nej!
Jag trodde det inte. Men du såg det. Du såg, eller hur?
Ja, jag såg. Jag trodde hon...
Gud är mitt vittne, jag såg saken.
Otroligt. Jag ska aldrig glömma det skriket så länge jag lever.
Du har begått mord lika mycket som Hélène gjort.
Du dödade en fluga med människohuvud. Hon dödade en människa med flughuvud.
- Om hon mördade så gjorde du också det. - Jag vet.
Men vem kommer tro oss? De kommer tro att vi båda är tokiga.
Men han kan ha startat pressen och hamnat under den i tid.
Det kan ha varit självmord.
André var mentalt ur balans. Hélène försökte stoppa honom.
Men pressningsräknaren.
Jag glömde att återställa den efter att den användes innan dess.
Ja. Det kan ha varit självmord.
En perfekt stöt, Philippe.
- Francois. - Hej. Du ser underbar ut.
- Tack. - Hej, farbror Francois.
- Ska vi gå på zoo? - Ja, om din mamma inte...
Åk ni bara. Vi har middag ihop senare.
Bra.
- Farbror? - Ja?
Mamma berättade om pappa. Hon bad mig fråga dig om en sak.
Varför dog han?
Jo, han dog på grund av sitt arbete.
Han var som en forskningsresande i ett vilt land där ingen varit före honom.
Han letade efter sanningen. Han hittade nästan en stor sanning.
- Men då gjorde han något oförsiktigt. - Dödade det honom?
Att söka efter sanningen är det viktigaste arbetet i världen.
- Och det mest farliga. - Jag skulle gilla det.
Jag vill bli upptäckare som han. Kan du hjälpa mig, farbror Francois?
Ja, Philippe.
- Bäst att du hämtar din jacka. - Ja. Med en gång.
Du är så bra, Francois. Så snäll och omtänksam.
Tack.
- Här är jag. - Ok, kom nu båda två.
Jag ska vinka av er.
[ © anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud/