FUNIA
Subtitrare realizată de BebeF Corectura: CODYBOSS1969
Deschide-l.
Nu.
- Trebuie să vedem dacă ... - Știu.
Dar nu încă.
Hai să rămânem așa un minut.
Phillip, nu avem prea mult timp.
Este întunericul care te-a tras în jos. Nimeni nu se simte foarte în siguranță în întuneric.
Nimeni care a fost cândva copil, asta este. Deschid asta, bine ?
Așa. Așa e mult mai bine.
Ce după-amiază frumoasă.
Păcat că nu puteam face asta, cu perdelele netrase pe soarele ăsta.
Ei bine...
Nu putem avea totul, nu-i așa ?
Noi am făcut-o în timpul zilei.
E bine acum, Phillip ?
- Da. - Bine.
Mai bine ai pune astea bine în sertar,în spatele cutiei.
Acum...
Este o piesă de muzeu acum.
Totuși ar trebui s-o păstrăm pentru posteritate,
doar că, este un cristal atât de bun și urăsc să stric setul.
Din asta, David Kentley a servit ultima băutura.
Ar fi trebuit să fie Ginger Ale, sau chiar bere.
Nu-i stă în caracter lui David să bea ceva așa de impur ca whiskey-ul.
Nu-i stă în caracter nici să fie omorât.
Da, nu-i așa ? Americanii buni de obicei mor de tineri pe câmpul de luptă.
Cei ca David trec neobservați în lumea asta.
De aceea a și fost victima perfectă pentru o crimă perfectă.
'Desigur, a fost un absolvent de la Harvard.
Asta ar putea justifica crima.
Este mort și noi l-am omorât. Dar este încă aici.
În mai puțin de 8 ore se va odihni pe fundul lacului.
Între timp, este aici.
- Ce faci ? - Nu este închis.
Cu atât mai bine. Este mai periculos. Și încuietoarea e prea veche. Nu o să meargă.
Aș fi vrut să fie. Aș fi vrut ca el să nu mai fie aici.
Aș fi vrut să fie altcineva.
Este un pic cam târziu pentru asta, nu crezi ?
Pe cine ai fi preferat, Kenneth ?
Nu știu, Presupun că oricine era la fel de bun...
sau rău ca și oricare altcineva.
Poate tu. Mă sperii.
Întotdeauna ai făcut-o, chiar din prima zi de școală.
Face parte din șarmul tău, presupun.
Glumesc doar, Brandon.
Evident că nu pot face față la fel de bine ca tine, așa că mă descarc pe tine puțin.
- Este oarecum o prostie, nu-i așa ? - Da, foarte.
Pot să beau ceva acum ?
Bineînțeles. Este o ocazie specială. E timpul pentru șampanie.
- Șampanie ? - Am pus la ghiață câteva sticle.
- Când le-ai pus acolo ? - Chiar înainte să apară David.
- Știai c-o să meargă, nu-i așa. - Binenteles.
Știi că nu fac niciodată ceva, decât dacă iese perfect.
Întotdeauna mi-am dorit mai mult talent artistic.
Ei bine și crima poate fi o artă de asemenea.
Puterea de a omorâ poate aduce la fel de multă satisfacție ca și puterea de a crea.
Phillip, realizezi că noi chiar am făcut-o, exact așa cum am plănuit ?
Și nici un lucru mic n-a mers prost. A fost perfect.
- Da. - O crimă perfectă !
Am ucis de dragul pericolului și de dragul de a ucide.
Suntem vii, cu adevărat și minunat de vii.
Șampania nu egalează situația.
Dar voi servi totuși.
Nu mai ești speriat Phillip, nu ?
Nici unuia din noi nu trebuie să-i fie frică.
Asta-i diferența dintre noi și cei de rând.
Ei vorbesc despre cum să comită crima perfectă dar n-o fac.
Nimeni nu comite o crimă doar pentru... a experimenta cum se comite.
Nimeni în afară de noi.
- Nu mai ești speriat, nu ? - Nu.
Nici măcar de mine ?
- Nu. - Asta-i bine.
Tu doar mă uluiești, ca întotdeauna.
Asta-i și mai bine.
Pentru David, binenteles.
- Brandon, cum te-ai simțit ? - Când ?
În timpul...
Nu știu, bine.
Nu-mi amintesc să fi simțit ceva deosebit,
până când corpul lui a rămas nemișcat
și am știut că s-a terminat.
- Și apoi ? - Apoi m-am simțit extraordinar de bine.
Tu cum te-ai simțit ?
Oh, Eu... Eu...
- Doar nu crezi că petrecerea este o greșeală, nu ? - Nu, este ultimul finisaj al operei noastre.
Este mai mult de-atât. Este semnătura artiștilor.
Dacă n-am face petrecerea ar fi ca și cum, uh...
Cum ar fi să pictezi un tablou fără să-l agăți ?
Nu cred că aceste cuvinte sunt prea potrivite.
S-ar putea termina în 2 moduri mulțumita petrecerii.
Oh, rot. Petrecerea asta va fi cea mai captivantă din câte au fost date până acum.
- Cu oamenii ăștia ? - Oh, sunt niște tăntălăi.
Familia Kentley nu putea fi mai bleagă nici dac-ar fi vrut, dar trebuia să-i invităm.
Până la urmă, sunt tatăl și mama lui David.
Asta nu face mai ușoară comunicarea cu ei.
Nu-ți fă griji. Janet îi va obosi pe săracii oameni.
Încearcă orice ca să-l cucerească pe David.
Ceva îmi spune că nu va reuși.
- Tu crezi ? - Nici eu nu prea cred.
Păi, se poate întoarce la Kenneth în seara asta.
Trebuie să recunoști, e un gest frumos din partea mea în lumina noilor evenimente, ca...
- Phillip ? - Ce ?
- Ia-o pe cealaltă. - Pentru ce ?
Lasă. Vino cu mine.
- Ce vrei să faci ? - Ai să vezi. E o idee splendidă.
Ce naiba vrei să faci ?
Fac din munca noastră o capodoperă de artă.
- Brandon, mergi prea departe. - De ce ? Ce vrei să spui ?
Doar mă gândeam că ar fi drăguț să luăm masa aici...
pe asta.
Nu-i o idee bună ?
Păi, măcar în felul ăsta nu v-a încerca nimeni s-o deschidă.
Nu cred că mă apreciezi corect, Phillip.
Încep, Brandon.
Haide, nu mai avem mult timp. Doamna Wilson se va întoarce curând.
Ai uitat să împrumuți cheia de la ea ? Ar fi trebuit să știu -
N-am uitat. Am cheia ei. I-am spus că am pierdut-o pe a mea.
- Oh, bine. - Cum ai să explici asta ?
- N-am să explic. - Trebuie să avem o scuză.
- Nu putem să ne lăsăm oaspetele singur.
- Trebuie să avem o scuză în fața celorlalți.
Bine, bine.
Lasă-mă să mă gândesc.
Pe bune, te superi mult prea repede mult prea ușor, Phillip.
Avem o scuză foarte simplă
chiar aici.
De ce te îngrijorezi așa tare, Phillip ?
Până la urmă, domnul Kentley vine în special să se uite la aceste cărți.
Ce poate fi mai bine decât să fie pe masa din sufragerie
unde săracu bătrân să le poată lua foarte ușor ?
Foarte atent, nu-i așa ?
Alo ? Ah, binenteles.
- Începi cu cărțile - - Cine-a fost ?
Doamna Wilson.
Brandon ?
Brandon !
Ce naiba ? Nu ai gusturi mai bune de atât...
Ce este ?
- Păi, hai, trage-o afară. - Nu pot.
Dacă doamna Wilson ar fi fost aici, l-ar fi smuls ea pentru tine.
O manifestarea ca asta în fața lor ar fi la fel de bună ca o mărturisire.
Ia astea și încearcă să-ți revii un pic.
Dacă m-ai fi lăsat cu lumina aprinsă, aș fi văzut.
Bine ! Ești perfect.
Trebuie să fim, Phillip.
Am fost de-acord că puteam face doar o singură crimă, aceea de a face o greșeală.
- A fi slab este o greșeală. - Pentru că este uman ?
Pentru că este ordinar. Nu voi permite ca nici unul din noi să fie așa.
(Sună Soneria)
Îmi ești dator cu $2.40 pentru taxi, cu tot cu bacșiș.
Dacă nu ar fi fost atâta trafic, aș fi fost aici acum o jumătate de oră.
Este la fel de bine. Nici nu ne așteptam să te vedem până în acest moment.
Am fost la cinci magazine pentru pateul ăla special.
Dar prețurile ! Sub nici o formă nu puteam să arunc aiurea bunătatea de bani.
Așa că, am fost în centru la magazinul ăla cu delicatese unde a fost și domnul Cadell.
Dar îți spun, data viitoare când dăm o petrecere, voi merge doar -
Bună seara, doamnă Wilson.
Pot să întreb, ce, i s-a întâmplat mesei mele ?
Noi tocmai mutam lucrurile aici.
Păi...
Eu personal am crezut că masa mea e chiar drăguță.
Oh, chiar era minunată.
Dar vedeți, domnul Kentley vine să se uite la aceste cărți vechi pe care le am cufăr.
Și nu vreți ca săracul bătrân să fie nevoit să se așeze în genunchi pentru a le vedea, nu ?
Păi, cred că este un pic ciudat.
- Ciudat ? - Foarte.
Mai ales aceste sfeșnice. Nu este deloc locul lor aici.
Dimpotrivă, cred că ele sugerează un... altar dintr-un ceremonial,
unde ai putea să îngrămădești hrana pentru sacrificiul de sărbătoare.
Hmph, grămadă e bine zis.
Nu este de-ajuns spațiu pentru ca eu să așez lucrurile în ordine, nu-i așa, Mr Phillip ?
Oh, găsești tu spațiu.
Mă omorâți cu zile. Ce trebuie făcut cu cărțile astea ?
O să le așezăm pe masa din sufragerie.
Este o ideea nebună, dacă mă întrebi.
Ei bine, am prea multe de făcut ca să mai discut și detaliile, dragă.
Dar totuși cred că este neobișnuit.
- Ce naiba se întâmplă? - Eram sigur că o să observe.
- Ce să observe ? - Frânghia, desigur.
Brandon, trebuie s-o ascundem.
- De ce ? - De ce ?
Da, de ce ? E doar o bucată de frânghie, un articol gospodăresc ordinar.
De ce să-l ascundem ?
Locul ei este în sertarul din bucătărie.
- Doamna Wilson ? - Da ?
Este o șampanie în cutia de gheață.
- Doar nu le dăm șampanie, nu ? - Ba da.
Oh, o să fie genul ăla de petrecere. Aș face bine să mă aranjez un pic.
Servim șampanie numai la ocaziile extraordinare ale domnului Cadell.
De fapt, odată el și cu mine am servit un pahar de ziua mea.
În seara asta, doamnă Wilson, veți avea ocazia să reînnoiți acele clipe romantice.
Pot ? Vine domnul Cadell.
Oh. Oh, Domnul Cadell teribil de drăguț.
- Vine și Rupert ? - Da, am crezut că ți-am spus.
Nu, nu mi-ai spus.
Unii oameni spun că este un pic ciudat, dar eu întotdeauna am crez...
Păi, măcar m-ai putea lăsa să termin.
Am crezut că îl placi pe Rupert.
- Da. - Atunci ?
Dintre toți oamenii de pe pământ, Rupert Cadell este singurul care ar putea bănui ceva.
El este singurul om care ar putea să aprecieze aceasta din punctul nostru de vedere, cel artistic.
- Asta este captivant. - Mă bucur dacă te captivează pe tine. Pe mine mă înfricoșează.
Îți sugerez să vorbești mai încet.
Ar fi fost prea ușor cu ceilalți, Phillip și prea plicticos.
Iar Rupert, Odată m-am gândit să-l invităm să ni se alăture.
- Și de ce n-ai făcut-o ? Cu cât suntem mai mulți, cu-atât mai bine. - Nu are sânge în el.
Oh, ca intelect, ar fi putut să ni se alăture. Este strălucitor.
Dar este un pic cam pretențios.
Ar putea să inventeze sau să admire dar niciodată n-ar putea să ia parte la actul în sine.
Aici îi suntem superiori. Noi avem curaj. Rupert nu are.
Domnul Cadell a fost rănit la picior în război. Vezi că îți alunecă mâneca în mâncare
(Sună soneria) Au venit. Suntem gata ?
Mai pregătiți ca niciodată.
Nu fi atât de ocupat cu pianul încât să nu mănânci.
Slăbești prea mult.
Vezi să nu dea gata pateul ăla înainte să guști și tu.
Să sperăm că va fi un succes. Oh, tava mea.
Duceți-o în bucătărie doamnă Wilson. Voi răspunde eu la ușă.
Nu ar fi fost așa o harababură dacă lăsați totul pe masa mea.
Acum începe distracția.
- Salut, intrați. - Ce mai faci, Brandon ?
- Bine. Puneți-vă pălăria aici. - Mulțumesc.
A trecut ceva vreme.
Da, de aceea am părut atât de ciudat la telefon. Surprins, presupun.
- Salut, Kenneth. Mă bucur să te văd. - Și eu.
- Ai fost ocupat în ultima vreme ? - Oh, nimic cu care să mă laud. Tu ?
Mă pregătesc pentru examene. Trebuie să-ncep să mănânc înaintea celorlalți.
- Sunt primul ? - Da.
De ce oare sunt eu întotdeauna primul la o petrecere ?
Probabil pentru că ești singurul care vine la timp.
Doamnă Wilson, șampanie.
Oh.
Nu... Nu este ziua cuiva, nu ?
Nu fi atât de îngrijorat, Kenneth. Este aproape opusul.
Opusul ?
Phillip își ia un rămas bun temporar. Îl duc în Connecticut.
Oh. Unde mergi ?
La mama lui Brandon pentru câteva săptămâni.
- Voi fi închis. - Ce ?
Ca să fiu sigur că exersează 6 ore pe zi.
- I-am aranjat în sfârșit debutul. - Town Hall
Este minunat. Sper să-i faci praf.
Mulțumesc.
Mmm. Mult mai decorativ.
Crezi ?
- Hei. - Ce-i asta ?
- Mă simt foarte onorat. - Da, de ce ?
Ei bine, pare că este un fel de petrecere de adio.
Da fapt, omorâm 2 păsări cu o singură piatră.
Petrecerea este de asemenea pentru domnul Kentley.
- Tatăl lui David ? - Da.
Oh. O... O să fie și David aici ?
- Binențeles. - Cine altcineva mai vine ?
Nimeni pe care să nu-l cunoști, dacă asta e ceea ce te neliniștește.
- Familia Kentleys, Janet Walker - - Janet ?
Da. Am crezut că te vei bucura s-o vezi.
Nu-i așa ?
Brandon, Janet și cu mine ne-am despărțit.
- Nu știai ? - Nu știam, îmi pare rău.
Păi, știai, Phillip ?
Oh, am auzit niște zvonuri vagi, dar niciodată n-am dat atenție acestor lucruri.
Aș fi vrut s-o faci. (Sună soneria)
- De ce ? - Păi, Janet și David sunt ...
Bună ziua doamnă Wilson.
- Pot să mai servesc ? - Sigur.
Zâmbește. Am o presimțire că șansele tale cu domnișoara, sunt mult mai bune decât crezi.
- Ce vrei să spui ? - Janet.
Bună, comorilor. Dragule !
Fii atent la părul meu. A durat ore.
- Miroși super. Ce e asta ? - Acel parfum pe care mi l-ai oferit de Crăciun.
- Întotdeauna am știut că am gusturi bune. - Ai. Arăți minunat.
N-o să mai arăt așa când o să termin totul de plătit.
Ce-i așa de amuzant ? Niciodată n-am știut când am fost amuzantă.
Atunci când încerc să fiu, Scap o bombă de fiecare dată.
- Phillip, dragule. - Bună.
Ce e cu acest zvon ? Am auzit despre tine și Town Hall.
Pariez că ai să ne joci o fentă tuturor și să devii
oribil de faimos.
Cred că v-ați cunoscut.
- Bună, Ken. - Bună, Jan.
Asta a fost fascinant, nu-i așa ? Observ că s-a schimbat.
Ce-ai spune de niște șampanie ?
"Bună, șampanie."
Înțelegi ce vreau să spun atunci când încerc să fiu amuzantă ?
- Ce mai faci, Ken ? - Bine, mulțumesc.
- Cum e noua slujbă ? - Cu ce te ocupi ?
Scriu aceleași articole plictisitoare despre cum să-ți menții corpul frumos.
- Pentru cine de data asta ? - O mică revistă numită Allure.
Mulțumesc, dragă.
- Oh, acel tablou nu este nou ? - Da este. Îți place ?
- Păi, ce este ? - New Young American Primitive.
Eu am o nouă surioară mai tânără în America.
Are doar 3 ani și lucrurile ei sunt de-a dreptul primitive.
- Nemernicule.
- Ce ? - Nu era un altul în foaier ?
Nu cred. Care ?
Acesta.
- Ar trebui să te strangulez, Brandon. - Ce-am făcut acum ?
Câteodată, simțul tău al umorului este un pic cam răutăcios, dragă.
Ce tot pălăvrăgești acolo ?
- De ce l-ai invitat pe Kenneth ? - Păi, de ce nu ?
Știi foarte bine de ce.
Ne-am despărțit demult, iar acum sunt practic logodită cu prietenul lui.
- David ? - Da, David.
Ceea ce face ca totul să fie "minunat".
Îmi pare teribil de rău, dar este dificil să țin pasul cu aventurile tale.
După mine a urmat Kenneth și acum David.
De ce schimbarea de la Kenneth la David, totuși ?
- Evident, cred că e mult mai drăguț. - Și, pentru că este cu siguranță mai bogat.
Asta e o mizerie chiar și din partea ta, dragă.
- Dă-mi un 6 la purtare. - Ce-ți face băutura ?
Câți ani au trecut de când am spus, 'Oh, este amuzant' ? Și nu-mi spune.
- Am auzit că vine Rupert. - L-am invitat, dar nu știi niciodată ce va face.
- Sper să vină. Ce mai face ? - Cine e ?
Rupert Cadell a fost directorul nostru de internat în școala primară.
Director de internat pentru voi, 3 drăgălași?
4 drăgălași. A încercat să-l educe și pe David.
Rupert este un editor acum, nu ?
De succes ? Poate îmi oferă el mie ceva de lucru.
Rupert publică doar cărțile care îi plac doar lui, de obicei filozofie.
Oh. Cărți micuțe, cuvinte mari, dar nici o vânzare.
- Așa e. - Rupert este extrem de radical.
Știi că își alege cărțile cu presupunerea că
oamenii nu numai că pot să citească, dar pot de fapt să și gândească.
- Ciudat individ, dar îmi place de el. - Tot timpul l-ai plăcut.
Doamne, discuțiile alea aprinse pe care tu și Rupert le-ați avut în școală.
Brandon ar fi stat treaz toată noaptea la picioarele maestrului.
Brandon la picioarele altcuiva ! Cine este Rupert ?
- Obișnuia să-ți spună tot felul de lucruri trăznite, nu ? - Chiar ? Ce fel de lururi ?
Presupun că Kenneth se referă la neadaptarea lui Rupert la ideile societății.
De exemplu, el crede că crima este ceva de condamnat la majoritatea oamenilor, dar -
- Un privilegiu pentru câțiva.
- Da.
- Un privilegiu ?
E în ordine, doamnă Wilson, Răspund eu la ușă.
- Domnule Kentley. Mă bucur atât de mult c-ați venit. - Mulțumesc, Brandon.
Doamna Kentley nu se simte bine, așa că mi-am permis s-o aduc pe cumnata mea,
Doamna Atwater, care locuiește cu noi.
- Sunt încântat să vă fiu gazdă. - Încântată c-am venit, dragule.
Am fost în New York 2 săptămâni. Alice a fost bolnavă aproape tot timpul.
Henry întotdeauna își cataloghează cărțile.
Oh, nu, Anita. Câteodată, chiar citesc una din cărțile mele.
Dar sunt într-o vizită. Asta este doar a doua mea petrecere.
- Presupun că este corect - - Lasă-mă să-ți iau lucrurile.
- Îmi pare rău să aud că domana Kentley este bolnavă. - Oh, este doar o răceală.
Răcelile pot fi foarte periculoase în perioada asta a anului.
Sper că doamna Kentley stă în pat cu multe sucuri de fructe.
- Da, mulțumesc. - Păi, în asta constă toată șmecheria.
Gripă este periculoasă, pe căldura asta ? Nu înțeleg deloc asta.
Exact acum două veri am avut și eu una.
Am stat la pat 3 săptămâni. Doctorii -
Scuzați-mă. Pe aici, doamnă Atwater.
... mai ales la petreceri.
Mă depășește.
David !
O, nu, ați făcut o greșeală.
Acesta este Kenneth Lawrence.
Oh, Îmi pare atât de rău.
Nu-i nimic, Anita.
Kenneth este des confundat cu David, chiar și de către persoane îndepărtate.
N-am avut prea multe șanse să observăm vreo asemănare în ultima vreme, băiatul meu.
- N-ai fost ocupat cu studiu, nu-i așa ? - Încerc domnule.
Oh, dragă. Asemănările sunt doar fizice.
Cred că amândoi o cunoașteți pe domnișoara Walker.
Janet, draga mea.
Am terminat de lucrat la horoscopul tău, chiar înainte să venim.
- Ei, spune. - Stelele sunt foarte drăguțe.
Ele indică o căsătorie foarte curând.
Cu un tânăr frumos, bine aranjat, al cărui tată e foarte drăguț.
- Oh, Anita, Ți-am spus asta acum o săptămână. - Oh, păi, presupun că mi-ai spus.
- Dar stelele o confirmă. - Minunat.
Doamnă Atwater, pot să vi-l prezint pe domnul Phillip Morgan ?
- Ce mai faceți ? - Oh, te-ai lovit la mâna.
- Oh, nu-i nimic, doar o zgârietură. - Ce s-a întâmplat ?
Nimic. Paharul era crăpat și s-a spart. Atâta tot.
- Pot să vă aduc niște șampanie ? - Oh, ador șampania.
Tata obișnuia să bea un pahar în fiecare dimineața la 11.
Dar binenteles, lui Henry nu-i place.
Domnule Kentley, vreți să vă aduc ceva ?
Prefer un pic de Scotch cu multă apă, dacă nu te superi.
David a venit ?
Mă așteptam să vină cu dumneavoastră.
Ne-a sunat și ne-a spus că ne vom întâlni aici.
- De unde v-a sunat ? - Menajera noastră a vorbit cu el.
Era la club, exersând pentru examenul...
La tenis.
Problema lui David este că, nu trebuie să studieze. Este prea isteț.
- David e bine, mulțumesc. - Mulțumesc.
- Ce face doamna Kentley ? - Ca de-obicei. Acum e răcită.
Sper că David să apară repede. Vrea ca el s-o sune atunci când ajunge.
David este singurul el copil, domnule Kentley.
Este și singurul meu băiat, de asemenea, dar îl las să se maturizeze singur.
De ce n-o sun și să-i spun că a fost reținut ?
- Nu, nu trebuie s-o răsfeți. - David ar fi putut să se fi oprit s-o vadă.
- Domnule Kentley ? - Pot să dau un telefon ?
- Binenteles. Este în dormitor. - Ce confortabil.
- Nu ești gata pentru încă unul ? - Voi fi.
Sunt, mulțumesc.
Ce tânăr încântător. Aș fi vrut ca David să-mi spună mai multe despre el.
Da. Merg să dau telefon.
Kenneth, este prea mult aer în paharul tău.
- E bine așa, mulțumesc. - Te superi dacă-i duci asta lui Janet ?
Sigur. De ce ?
N-am nici un motiv anume. Am crezut că ți-ar plăcea să-i duci tu ei paharul. Este în dormitor.
- Atunci ți-ar plăcea să intre David. - Nu, ăsta ar fi un șoc prea mare.
- Când te-ai născut ? - 14 Iulie.
- Chiar îmi puteți spune viitorul din asta ? - Sunt doar un astrolog amator.
- Sunt sigur că sunteți foarte bună. - Fac tot ce pot.
Presupun că vrei să-ți spun dacă concertul tău va fi un succes.
- Da, vreau. - Să vedem.
Ai fost născut pe 14 iulie.
Ești în zodia Cancerului, rac. Ești copilul Lunii.
Ești foarte mult influențat de lună. Pot să-ți văd mâna ?
Nu-ți amintești ora la care te-ai născut, din greșeală ?
Nu.
Degete bună, puternice, artistice.
Cum rămâne cu concertul ?
Mâinile acestea or să-ți aducă multă faimă.
Ei bine, mă consider un bărbat foarte norocos azi.
- Sunt în formă pentru marea deschidere. La ce ?
- La colecția ta, ca să spun așa. - O da, desigur.
Vei cânta ? Ce drăguț.
- Soția dumneavostră va săruta. - David nu era acolo ?
Nu. Probabil că va fi aici în câteva minute, cred.
- Tehnica ta s-a îmbunătățit, Phillip. - Rupert !
Cre... Începusem să cred că nu vei mai apărea.
Mă cunoști doar mai bine de-atât.
Doamnă Atwater, pot să vi-l prezint pe domnul Rupert Cadell.
- Încântată. - Mulțumesc.
- Domnul Kentley. - Ce mai faceți, domnule Kentley ?
Rupert Cadell, Pedagogul de la Somerville ?
- Am fost. - Trebuie că i-ai predat fiului meu, David.
- Mă flatați. Ce mai faceți ? - Bună, dragă.
- Oh, domnișoara Walker. - De unde știi ?
- Brandon a vorbit despre tine. Mi-a dat dreptate ?
Meritați dreptate ? Păi !
Ei bine, micul Kenneth Lawrence, ce-ai mai crescut.
- Bună, er... - Kenneth, școala s-a terminat. Poți s-o spui.
Rupert, ești la fel ca întotdeauna. Este groaznic de minunat să te revăd.
- De ce ? - Uh, păi...
Nu mă lua în serios. mă bucur să te revăd.
Și aia seamănă în mod ciudat cu șampania.
- Este. - O șampanie foarte bună.
- Care-i ocazia ? - Ți-am spus la telefon.
Am făcut o mică petrecere pentru domnul Kentley, pentru ca el să se poată uita pe primele ediții.
Și a reieșit că Phillip și cu mine mergem la țară.
Da, mi-ai spus și asta, Brandon.
- Da ? - Da.
Păi, m-am gândit să fac un fel de petrecere de rămas bun pentru Phillip.
- De aceea, am luat șampanie. - Da.
- Înțeleg. - Păi, este adevărat.
Întotdeauna te bâlbâi atunci când ești emoționat.
Păi, cred că întotdeauna sunt emoționat când dau o petrecere.
- Chiar ? - Domnule Cadell.
Oh, doamnă Wilson.
Ei, ce-avem aici ?
Am adus pateul tău preferat.
Nu-mi mai place. - Oh, nu !
Nu, glumeam, glumeam.
- Ești afurisit. - Mulțumesc. Mulțumesc.
Mai bine v-ați face de lucru cu cuțitul.
Aduc și restul imediat.
Oh, domnule Brandon, am găsit.
Nici măcar n-am ideea ce-a pierdut.
Minunata doamnă Wilson.
Poate mă voi însura cu ea.
Arată minunat. Sper ca David să ajungă repede aici.
- Da, unde este David ? - N-am nici cea mai mică idee.
Dar a întârziat atât de mult, iar domnul Kentley își face griji.
- Dar tu ? - Eu ? Mi-e foamne ?
Brandon, ce e asta, mai exact ?
- Un cufăr pe care l-am luat din Italia. - Nu, vreau să spun de ce mâncam pe el ?
Oh, Am transformat sufrageria într-o bibliotecă.
Am încredere în tine că vei găsi o nouă întrebuințare pentru un cufăr.
Întotdeauna găsea o poveste de adormit, pe care ne-o spunea în timpul școlii.
"The Mistletoe Bough," asta a fost povestea ta preferată, nu-i așa ?
- Despre ce era vorba ? - Nu-mi amintesc exact cum începea.
- Era vorba despre o fată minunată - - Trebuia să se mărite.
În ziua nunții, s-a ascuns din joacă în cufăr.
- Da, așa e. - Din nefericire, cufărul avea o încuietoare cu arc.
50 de ani mai târziu, i-au găsit scheletul.
- Nu cred c-am să devin vreodată așa jucăușă. - Vreți vă rog să vă serviți?
Tot vorbeați despre scheleți, ați văzut lucrul ăla nou de pe plajă ?
- Da, îl ador. - Chiar ? Bine.
Nu prea mi-a plăcut tipa aia nouă. Cu siguranță e Scorpion.
Nu, nici mie nu mi-a plăcut prea mult, dar hainele ei erau super.
- Pur și simplu divin ! - La fel ca în Rai !
- Trebuie să-l văd și eu. - Am o pasiune pentru James Mason.
- Este bun ? - Absolut minunat.
Un fel de atracție sinistră ! Zodia Taurului, taur, știi tu.
- Foarte încăpățânat. - Chiar ?
Dar trebuie să mărturisesc ceva.
Știi, cred că îmi place Mason la fel de mult ca Errol Flynn ?
- Eu îl iau pe Cary Grant, pentru mine. - Oh și eu la fel.
Capricorn, o capră. Niște buze, minunate !
- Atât de mult "oomph." - Da.
- Absolut. - A fost tulburător în filmul ăla cu Bergman.
Cum s-a chemat ? "Ceva despre ceva"
Nu, ăsta-i celălalt. Ăsta era doar "Ceva."
Știi tu, a fost ceva de genul, știi tu.
Îmi stătea pe limbă.
Și mie. Era doar simplu "Ceva" Sunt sigură. Îl ador.
- Și Bergman ! - El este genul de fecioară !
- Ca toate astea, știi tu. - Oh, cred că este minunată.
Am fost odată la un film. Am văzut-o pe Mary Pickford.
Eram înnebunită după ea ! N-ai iubit-o ?
Păi, e genul fecioară, ca toate astea.
- În ce film ai văzut-o? - Nu-mi amintesc exact.
"Ceva. Ceva."
Sau doar simplu "Ceva" ? Mai degrabă ceva de genul ăsta.
Nici măcar nu te cred c-ai fost.
Dacă aș fi în locul tău aș lua-o mai ușor cu pateul - multe calorii dragă.
Phillip, te superi dacă o ajuți pe doamna Atwater ?
Aș fi bucuros. Stați jos doamnă Atwater. Vă voi servi eu.
Mulțumesc atât de mult, drăguțule.
Îmi cer scuze pentru David. Nu-mi imaginez ce l-a reținut atâta.
Este în oraș doar pentru weekend, iar David este un tânăr foarte popular.
- Uite, lasă-mă să te ajut. Alb sau negru ? - Puțin din amândouă pentru doamna Atwater.
- Dar tu ? - Eu nu mănânc.
Ce ciudat ! N-am auzit pe nimeni care să nu mănânce pui.
Dar tu, Brandon ? Oh, tu probabil că da.
- De ce nu mănânci, Phillip ? - Pur și simplu.
Trebuie să existe un motiv.
Dreud a spus că există un motiv pentru toate, chiar și pentru mine.
Nu este nici un motiv, Janet.
După cum îmi amintesc, aveai un motiv foarte hazliu Phillip.
- Nu-i așa, Brandon ? - Da.
- Știam că trebuie să fie unul. Care este ? - Nu-i nimic deosebit.
Cred că este fascinant. Haide, Brandon, te rog.
Păi, s-a întâmplat acum 3 ani în Connecticut.
Mama are o casă acolo, știți.
Urma să mâncăm pui, așa că am mers până la fermă.
Era o dimineață frumoasă de duminică, de la sfârșitul primăverii.
În vale, clopotele bisericii băteau.
În curte Phillip își făcea treaba cu gâturile a 2 sau 3 găini.
Oh, dragă !
Era o sarcină pe care de obicei o rezolvă foarte bine.
Dar exact în acea dimineață, a fost un pic poate prea delicat.
Pentru că unul din subiecții pregătiți pentru cină, deodată s-a răsculat.
- La fel ca Lazăr, s-a ridicat- - Este o minciună !
Nu este adevărat.
N-am ștrangulat o găină în viața mea ! - Ascultă aici puțin, Phillip -
N-am ștrangulat o găină niciodată și știi prea bine.
Iertați-mă, dar pare atât de amuzant,
ca voi doi vă agitați atâta din cauza unuii biet pui mort.
Îmi pare rău. Am fost ridicol și foarte grosolan.
Îmi cer scuze pentru amândoi și pentru poveste.
Ei bine !
- S-a terminat ? - Îmi e teamă că da, Rupert.
Oh, ce păcat.
Aproape că ați fi ajuns să vă strangulați unul pe altul în locul vreunei găini.
- Domnule Cadell, serios. - Dar onoarea unui om era în joc.
Și personal, cred că o găină este un motiv bun pentru o crimă.
Așa cum e o blondă, sau o saltea plină cu bani,
sau orice alt motiv obișnuit petru crimă.
Acum, doar nu ești de acord cu crima, Rupert, dacă îmi permiți.
Îți permit și sunt de acord. Gândește-te la problemele pe care le-ar rezolva.
Șomaj, sărăcie, statul la rând pentru bilete la teatru.
Trebuie să spun, A fost absolut îngrozitor până am reușit
să iau bilete pentru acel concert, cum s-a chemat ?
- Știi tu. - "Ceva" cu "cum-o-cheamă" ?
Draga mea doamnă Atwater, O simplă folosire atentă a arătătorului
și 2 locuri în rândul întâi sunt ale tale pentru spectacol.
Ai avut probleme să intri într-un restaurant cu draperii de catifea ?
- Îngrozitoare. - O problemă foarte simplă.
O fulgerare de cuțit, doamnă
și dacă treci ușor peste asta ...
Oh, nu, treci peste cadavrul chelnerului șef.
Mulțumesc, aici este masa dumneavoastră.
Rupert, ești tare.
E un recepționer la hotel în care aș putea cu bucurie să infing un cuțit.
Oh, nu, îmi pare rău. Cuțitele nu pot fi folosite pe angajații hotelurilor.
Ei intră în categoria "omorât încet, prin tortură",
împreună cu iubitorii de păsări, copii mici și dansatorii de step.
Proprietarii, binenteles, sunt altă problemă. Cauți un apartament ?
Sună la doamna Sash Weight
de la departamentul de neciopliți.
Ce ideea grozavă !
Dacă servește scopului tău, pur și simplu...
- Dar ne vom omorî între noi. - O nu. O nu.
De fapt, crima este, sau ar trebui să fie o artă.
Nu una dintre cele 7 existente,poate, dar o artă, cu siguranță.
Așa cum, dreptul de a comite o crimă ar trebui să fie rezervat
pentru acei câțiva care într-adevăr sunt persoane superioare.
Și victimele - ființe inferioare ale căror vieți sunt oricum neimportante.
Evident.
Nu te supăra, nu țin cu extremiștii
care simt că ar fi sezon deschis pentru crime tot timpul.
Nu, personal, aș prefera să am...
"Saptama Tăierii unui Gât"
Sau "Ziua Ștrangulării."
Probabil un simptom al senilității apropiate
dar trebuie să recunosc că nu apreciez deloc glumele astea morbide.
- Umorul n-a fost cu intenție. - Nu vorbești serios de teoriile astea, nu ?
- Ba sigur că da. - Mă obosiți amândoi.
Nu. De ce crezi asta ?
Noțiunea că crima este o artă pe care numai cei superiori ar trebui s-o practice -
în sezon !
- Acum știu că nu ești serios. - Sunt un individ foarte serios.
Atunci pot să întreb, cine decide dacă un om este inferior
și de aceea să fie o victimă potrivită pentru o crimă ?
- Acei câțiva privilegiați care o comit. - Și cine ar putea fi ei ?
O, eu, Phillip...
posibil Rupert.
Îmi pare rău, Kenneth, ai ieșit din joc.
- Domnilor, sunt serios. - Și noi suntem, domnule Kentley.
Cei câțiva sunt acei oameni cu o superioritate intelectuală și o culturală atât de evidentă
încât se ridică mai sus de conceptele morale tradiționale.
Binele și răul, adevărul sau minciună au fost inventate pentru oamenii obișnuiți,
oamenii inferiori, pentru că are nevoie de ele.
Evident că ești de-acord cu Nietzsche și teoriile lui despre Superman.
- Da, sunt de-acord. - La fel și Hitler.
Hitler a fost un sălbatic paranoic.
Super oamenii lui, toți super fasciștii au fost criminali fără minte.
I-aș spânzura pe toți cei rămași.
Dar apoi, vezi tu, îi spânzur pe ei mai întâi pentru că sunt proști.
Îi spânzur pe toți cei incompetenți și proști. Sunt deja prea mulți în lume.
Atunci spânzură-mă pe mine. Trebuie că sunt prost, pentru că nu știu dacă ești serios sau nu.
În orice caz, prefer să nu mai aud nimic despre,
scuză-mă, disprețul tău, pentru oameni
și pentru standardul unei lumi pe care o cred civilizată.
- Civilizată ? - Da.
Poatea că ceea ce se numește "Civilizație", este ipocrizie.
Păi, sunt sigur că Rupert, din fericire, are inteligență și imaginația -
Te rog, Brandon, cred c-am discutat de-ajuns.
Phillip, unde ai pus acele cărți pe care le-ai pus deoparte pentru domnul Kentley ?
- Aș vrea să le văd și eu, dacă se poate. - Sunt în sufragerie.
Domnule Kentley, n-ați vrea să vedeți acum acele cărți ?
Îmi cer scuze, domnule.
Din nou, mi-e teamă că m-am lăsat luat de val.
Oh, nu-i nimic, băiatul meu.
Cred că este o colecție bună, prima ediție, adică.
Da, mi-ar plăcea să le văd. Dar pot folosi telefonul mai întâi ?
Aș vrea să vorbesc cu soția mea. Poate că a vorbit ea ceva cu David.
- Binenteles, pe aici. - Oh, dragă, oh, dragă -
- Uh, Brandon ? - Da.
Ai întins prea mult coarda cu punctul tău de vedere.
Nu plănuiești să faci ceva cu câțiva inferiori, din greșeală ?
- Sunt o ființă capricioasă. Cine știe ? - Înțeleg.
Cred că este cu siguranța Scorpion.
Uh, doamnă Atwater, nu v-ar plăcea să vedeți și d-voastră cărțile ?
Oh, abia aștept.
Știi că atunci când eram mică, obișnuiam să citesc destul de mult.
Oh, cu toții facem lucruri stranii în copilărie.
Kenneth, de ce nu schimbi postul la radio sau poate pui niște discuri cu muzică.
Muzica ambientală are efecte pe termen lung.
Este atât de viclean, un mic diavol, nu-i așa ?
Să ne readucă împreună cu muzică drăguță.
Nu te supăra dint-atat. Întotdeauna procedează în felul ăsta.
- Merg în cealaltă cameră. - Să vezi cărțile ?
Nu, să-l las pe Brandon să mă vadă.
- Îți pasă ce crede ? - Știu la ce se gândește.
Crede că te-am lăsat pentru că David are un cont mai mare la bancă.
Atunci, de ce mergi ?
Pentru că...
Pentru că mă simt prost să fiu aici cu tine.
O, Janet !
Niciodată n-ai crezut că mi se poate întâmpla asta, nu-i așa ?
Sincer ?
Nu.
Ei bine, așa mă simt acum și nu-mi place deloc.
Ar vrea să cred că ai putea avea bună cuviință să-ți fie și ție jenă.
- De ce ? - Păi...
M-ai lăsat, dragule, îți aduci aminte ?
Nu i-ar plăcea prietenului tău, Brandon, să știe asta ?
- Ce s-a-ntâmplat ? - Nimic. Mă gândeam.
- La ce ? - La orgoliul feminin.
Păi, sunt de asemenea jenată pentru că...
Continuă.
Păi, tu și David erați atât de buni prieteni.
Acum nu mai sunteți și e vina mea.
- Sunt o fată atât de proastă. - Nu, nu ești.
Atunci probabil, aduc foarte bine cu una.
De ce mă chinui să fiu atât de deșteaptă cu toată lumea în afară de David ?
Nu-l iei și pe David peste picior ?
Mă relaxez cu David, mulțumită ție.
- Mie ? - Da.
Acea... Duminică cumplită la Harvard,
când ai spus că vrei să ne despărțim,
David m-a luat la plimbare.
Eram cu nervii la pământ.
Pur și simplu n-am putut fi fata veselă.
M-am relaxat și am lăsat ca totul să iasă la suprafață.
Eu, cea adevărată.
Ai auzit expresia aia scurtă ? Mă aud că spun lucruri ca astea...
Oh, unde-i David ?
Știi, nu sunt foarte isteț.
De ce ?
Niciodată n-am realizat că tu ești...
Brandon și muzica lui ambientală.
Ești îndrăgostită de David, nu-i așa ?
Da.
- Nu înțeleg. - Ce anume ?
Brandon a făcut o figură când am ajuns aici.
A dat de înțeles că am o șansă cu tine, pentru că David a ieșit din joc.
Stai. Vrei să spui că înainte să ajung aici Brandon știa că ne-am despărțit ?
- Știa chiar și despre tine și David. - Ce ?
Kenneth, el pretindea că nu știe absolut nimic când i-am spus. A zis -
Ce se-ntâmplă aici ?
Nu știu, dar am să aflu o dată pentru totdeauna !
- Brandon ? - Da ?
- Pot să vorbesc cu tine un pic ? - Sigur.
De ce nu-i poate lăsa pe oamenii în pace ?
Ei bine ?
Ce urmărești cu adevărat dragule ?
- Merg să-ți aduc o cafea, dacă vrei. - Să lăsăm la o parte politețea !
Vreau să știu de ce ai avut tupeul
să-i spui lui Kenneth că nu mai trebuie să-și facă griji pentru David și mine.
Nu cred că este chiar ceea ce am spus.
Este ceea ce ai insinuat și vreau să știu de ce.
Unele femei sunt chiar foarte drăguțe atunci când se supără, Janet.
Din păcate, tu nu ești.
- Termină, Brandon. - Păi, cavalerismul poartă uneori o mască urâta !
- Nu cred că vine David. - Așteaptă și-ai să vezi.
Nu trebuie. Niciodată nu întârzie atât de mult. Niciodată nu întârzie deloc.
Iar dacă ar fi apărut ceva, ar fi sunat !
Cred că special ai aranjat asta, pentru ca el să nu vină.
Ce inteligent sunt.
Ar fi trebuit să știu că nu puteai să dai doar așa o petrecere pentru domnul Kentley.
Trebuia să vii tu cu ceva în concordanță
cu umorul tău sarcastic.
Sper că te-ai distrat suficient, Brandon. Eu nu.
Este chiar nesuferit.
Nu ar fi trebuit să-l lași să te supere.
Ceva nu merge bine, Brandon ?
Nu, Janet are talentul de a fi sâcâitoare uneori.
În orice caz, presupun că mai bine aș...
Uh, ce-ai vrut să spui cu "ceva nu merge bine" ?
Tu întotdeauna îți plănuiești petrecerile atât de bine, încât ar fi ciudat ca ceva să meargă rău.
Se pare că-i este dor de David.
De fapt și mie începe să-mi fie dor de el.
Oare nu tuturor?
- 2 porții de desert, domnule Cadell ? - Una pentru tine și una pentru mine, draga mea.
Se pare că ceilalți nu au dispoziția necesară pentru înghețată.
Nu, dar, ar putea toți să o facă cu puțin calm
Pare o petrecere ciudată, nu că asta m-ar surprinde.
- De ce ? - Aș fi putut să prezic asta de dimineață.
Amândoi cred că s-au trezit cu fundu-l în sus.
Au fost într-o astfel de dispoziție toată ziua !
Domnul Brandon spune că întotdeauna este în dispoziția asta atunci când dă o petrecere.
E prima oară când văd asta.
De obicei mă lasă să pregătesc totul așa cum vreau eu.
Dar, uită-te la asta, friptură abia a fost atinsă.
- Ce a fost atât de diferit astăzi ? - Ce n-a fost ?
Domnul Brandon era foarte grăbit să mă pună să șterg și să pregătesc masa.
Și, o, arată așa de bine !
Dar când mă grăbeam să plec la cumpărături,
mi-a spus brusc că pot să folosesc toată după-amiaza pentru asta.
Toată după-amiaza, asta după graba aia de dimineață.
- A spus de ce ? - Nu, doar un moft cred.
Dar atunci când m-am întors, i-am auzit pe el și pe domnul Phillip pălăvrăgind și erau agitându-se.
Oh. Despre ce ?
Acum, domnule Cadell, chiar dacă aș fi știut, crezi că aș spune ?
- Păi, sper. - Nu eu. Sunt tăcută ca un mormânt.
Uită-te câtă dezordine ! Asta face munca dublă.
După ce am curățat asta,
A trebuit să șterg toate cărțile acealea de pe masa din camera de oaspeți,
să le aduc aici, să le pun din nou în cufăr,
acolo unde au fost de prima dată.
- De ce servești aici, chiar ? - N-a fost ideea mea.
Aveam totul pregătit în camera de oaspeți și era foarte frumos.
Dar chestia asta, nu are deloc gust...
Încă se plânge pentru masa ei și cât este de incomod să servești aici ?
E mult mai confortabil, să știi.
Pentru că în felul acesta, oamenii nu trebuie să meargă tot drumul până în camera de oaspeți
să servească mâncare și să se întoarcă aici să mănânce.
Se pare că au mers acolo acum pentru desert și cafea.
Doamnă Wilson, vă rog serviți oaspeții. Nu le mai dați sfaturi.
Ne-am trezit pe partea nepotrivită a patului, nu-i așa ?
- Sunt într-o poziție jenantă. - Ce vrei să spui ?
Văd că sunt singurul care se simte bine cu adevărat.
Tu și doamna Atwater.
Ce se-ntâmplă, Phillip ?
Vrei să stingi lumina ?
- Îmi pare rău. - Nu-mi place să-mi bată lumina în ochi.
Știi, Phillip,
Devin suspicios când oamenii nu-mi răspund la întrebări și puțin curios.
- M-ai întrebat ceva ? - Da, Phillip, te-am întrebat.
Păi, care era ?
Te-am întrebat ce se-ntâmplă aici.
- O petrecere. - Da, dar mai degrabă o petrecere ciudată.
Despre ce-i vorba, Phillip ?
Despre ce-i vorba ? Încetează să mai joci "Crimă și Pedeapsă", Rupert.
Dacă vrei să afli ceva spune o dată ! Altfel -
Calmează-te, calmează-te.
- Nu te opri. - Vreau să beau ceva.
Așteaptă, îți aduc eu. Cântă în continuare. Ce anume vrei, Scotch ?
Nu, coniac.
Ești foarte îndrăgostit de acea melodie, nu ?
Știi Phillip, aș vrea să-ți spun direct ceea ce vreau să știu.
Din păcate, nu știu nimic.
Doar presupun.
- Am spus - - Te-am auzit.
- E bun asta ? - Mulțumesc.
- Folosești asta ? - Câteodată.
Am crezut că numai începătorii folosesc.
- Trebuie să spun - - Stai, Rupert, te întreb eu.
Ce suspectezi ?
O, am uitat. Unde este David, Phillip ?
Nu știu. De ce ?
- Brandon știe. - Știe ?
- Nu știe? - Nu, din ce știu eu.
- O, haide. - Nu știu. De ce nu-l întrebi pe Brandon ?
L-am întrebat,
dar este prea ocupat să manevreze alte două puncte din triunghi.
Pentru ce, Phillip ?
Ce încearcă Brandon să facă cu Janet și Kenneth ?
- De ce râzi ? - Nimic.
Ce este ? Ce, am luat-o pe arătură ?
Nu se întâmplă absolut nimic, Rupert.
Ești,...
mai mult decât de obicei alergic la adevăr în seara asta, Phillip.
Asta-i a 2 oară când nu-l spui.
Mulțumesc. Când a fost prima oară ?
Când ai spus că niciodată n-ai sugrumat o găină.
Ești zăpăcit.
Brandon a inventat-o de dragul unei glume nu prea bune.
Nu, nu-i așa. Nu, nu-i așa, Phillip.
Și dacă îți aduci aminte bine, vei realiza că știu că nu-i așa.
Acum un an, am fost la fermă. Îți aduci aminte ?
Într-o dimineață am văzut cum îți făceai treaba.
Te pricepi chiar foarte bine la sucit gâtul găinilor, îmi amintesc.
Păi, Eu... am vrut să spun că povestea lui Brandon nu a fost adevărată.
- N-am vrut să spun că n-am omorât găini. - Asta a spus el.
Păi, n-am crezut că este un subiect de conversație prea bun, în timp ce mâncam.
- Ai fi putut să spui asta. - Bine, n-am spus.
Nu mâncăm acum, Phillip. De ce m-ai mințit ?
- Pentru că nu-mi place să vorbesc despre asta - - Despre ce anume ? Ștrangulare -
- Nu pot cânta cu chestia aia ! - Ți le fac cadou.
- Este extrem de generos din partea ta Brandon. Nu cred -
Vă rog, știu că apreciați prima ediție mai mult ca mine, domnule Kentley.
- Este foarte drăguț din partea ta Brandon. - Ce s-a-ntâmplat ?
- Trebuie să veniți la cină... - Acu ce s-a-ntâmplat, Phillip ?
Nu vrei ca domnul Kentley să aibă cărțile alea ?
- Nu. Nu mă interesează dacă le are, Doar - - Ce ? Ce ?
Cred că-i cam lipsit de tact să le lege, atâta tot.
David n-a avut niciodată probleme pe care să nu le poată rezolva
Știu, dar nu pot să-nțeleg asta.
Orice l-ar fi reținut înainte, ne telefona mai întâi. Nu-i așa, Janet ?
O da. Întotdeauna când venea după mine era foarte punctual.
Și s-ar putea.
Nu m-ai mai recunoaște acum. Sunt o femeie nouă, punctuală ca un ceas.
Este foarte puțin feminin dragă.
Poate, dar prefer manierele decât feminitatea.
O Henry, vorbești exact ca Daddy.
Îmi amintesc odată, când David era încă acasă...
Ia-o mai ușor, Phillip.
- Rupert bănuiește ceva. - Ba nu. Acum, ajunge.
- Trebuie să beau Brandon. - Destul.
Ia-ți mâna de pe brațul meu !
Niciodată să nu-mi mai spui ce să fac și ce să nu fac.
- Nu-mi place Brandon și nu voi - - Vorbește mai încet.
Eu, sper că nu te-am supărat Phillip.
Nu, mai mult și-a amestecat băuturile.
- Mai degrabă pari tu însuti supărat. - Chiar ?
Da, este ceva care vă supăra pe amândoi, ceva destul de important.
- Ceva care - - Scuzați-mă, domnule.
Este o doamnă care îl caută pe domnul Kentley sau doamna Atwater.
- Trebuie să fie Alice. Vorbesc eu cu ea, Henry. - Bine.
Tot inanite și la stânga, dragă.
- Mulțumesc. - Primul dormitor.
Domnule Kentley, crezi că David ar putea fi acasă ?
Nu știu. Sper.
Nu-mi place să mă bag,
dar dacă David era acasă, cred că ar fi sunat el, în locul doamnei Kentley.
- Tu ce spui, Brandon ? - Nu știu.
Acel David pe care îl știam era politicos și punctual de asemenea.
Nu s-a schimbat.
Binenteles, dar dacă nu este acasă, unde-ar putea fi ?
Nu mă întreba pe mine. Nu știu.
Ar putea fi într-o groază de locuri.
- Cum ar fi ? - La club, sau la petrecerea lui Bradley.
- Poate s-a dus la Janet. - De ce ?
Poate a decis s-o i-a de-acasă, totuși.
Am telefonat acasă după ce-am vorbit cu domnul Kentley.
- Nu era acolo ? - Nu. Am lăsat un mesaj în caz de ceva.
Am putea avea mai multe șanse să aflăm unde este acum
dacă am ști unde a fost în după-amiaza asta. Ce crezi, Brandon ?
N-am nici cea mai vagă idee unde a fost după-amiaza.
Nu crezi că ne-ar fi de ajutor dacă am ști unde a fost ?
Presupun că da.
Știu că s-a dus după-amiază la club să joace tenis.
- Știu că a ajuns acolo. - De ce ?
Cineva a sunat de acolo și a lăsat mesajul că ne vom întâlni cu David aici.
- Știi cine anume a lăsat mesajul ? - Nu.
Evident, David s-a dus la cineva la club și și-a schimbat planurile.
N-ai fost acolo din greșeală, nu Kenneth ?
Nu. Îmi doresc să fi fost.
Presupun că tu și Brandon n-ați fost, nu Phillip ?
Nu.
Cu greu ne ocupăm de organizarea petrecerii.
O, trebuiau să fie multe de făcut în după-amiaza asta, nu ?
- Știi. - Da, înțeleg.
N-ai vorbit cu David deloc azi ?
Nu. De ce întrebi ?
Am crezut că poate a sunat și a spus că întârzie, sau ceva.
Nu, n-a sunat.
Nici Phillip și nici eu n-am mai vorbit cu David de când l-am invitat la petrecere.
- Ciudat. - Ce vrei să spui ?
Mi s-a părut că-l aud pe David că vorbea cu Phillip ieri dimineață.
Da, așa e. Am uitat.
O, despre ce ați discutat ? A telefonat în legătura cu petrecerea ?
Da, vroia să fie sigur de oră. Asta a fost tot.
Ține, te ajut eu cu asta.
Oh, mulțumesc, domnule Cadell.
E în regulă, doamnă Wilson.
Poți pune cărțile înapoi când veniți să faceți curățenie mâine.
N-aveam de gând să vin mâine.
Mă tem că va trebui. Doar lasă cărțile așa acum.
Păi, bine.
Henry, Alice n-a auzit nici un cuvânt de la David. Este îngrijorată.
- Mai bine aș vorbi cu ea. - A închis.
A început să plângă atât de tare. O, Henry, sunt îngrijorată.
Ce-a spus ?
A dat telefon în mai multe locuri în care ar fi putut fi. Nu o dată, ci de mai multe ori.
Și acum, Henry, crede că ar fi putut avea un accident.
- Vrea ca tu să suni la poliție. - Poliție ?
Oh, nu, Anita, Nu cred că este necesar.
David nu mai este un copil.
Sunt aproape sigură că e bine. Eu -
Brandon, cred c-ar trebui să plec acasă. Soția mea are nevoie de mine.
- Asta nu-i stă în fire lui David. El - - Nu, binenteles, Înțeleg.
- Pot merge cu dumneavostra, domnule Kentley ? - Mulțumesc, Janet.
- Îți aduc lucrurile. - Mulțumesc.
- O, domnule Kentley, cărțile dumneavoastră. - O ! O, da.
Nu pot să vă spun ce rău îmi pare.
Mă sunați imediat ce aveți vești de la David ?
Sunt sgur că dragul băiat, se va întoarce.
- Janet ? - Da ?
Nu este momentul, dar mă bucur că am purtat această discuție.
Și eu și David ar fi desigur.
Bine.
- Păi - - Kenneth, de ce nu mergi cu noi ?
- Oh, Nu știu - - Te rog.
- Mulțumesc. - E a ta, Janet ?
Da, doar o car cu mine. Oh, mulțumesc.
- Îmi iau pălăria. - Oh, mergi cu Janet ?
- Da, vom merge împreună. - Ce-am prezis ?
Noapte bună, domnule Kentley. Sper ca domnul Kentley să se simtă mai bine în curând.
Mulțumesc.
Ai să mă suni în momentul ce afli ceva de David ?
Sigur. Spune-i noaptea bună lui Phillip pentru noi.
Doamnă Atwater, vă mulțumesc atât de mult c-ați venit.
Eu vă mulțumesc pentru că m-ați lăsat să vin.
Îmi pare rău că trebuie să plecăm. Pa.
Noapte bună.
- O, asta nu-i a ta.
Îmi pare rău că a trebuit să stricăm petrecerea.
N-aveți cum s-o stricați, domnule Kentley.
Vreau să spun că plecăm așa devreme.
Noapte bună. Fii atentă la scările alea, Anita.
- Mulțumesc, Mrs Wilson. - Noapte bună, domnule Cadell.
- Oh și tu pleci ? - Da, trebuie. Noapte bună.
Noapte bună.
Pot să vă ajut cu cărțile acelea, domnule Kentley ?
Vă mulțumesc pentru această seară minunată. Noapte bună. A fost fermecător.
Oh, Phillip, această petrecere merită să intre în istorie.
Ei, haide, s-a terminat și n-ar fi putut merge mai bine de-atât.
Ba da, fără Rupert.
Dar a fost strălucitor. M-a ajutat să spun tot ce-am vrut să le zic idioților ălora.
El a dat petrecerii direcția pe care o anticipam.
La ce te referi?
La faptul că a fost curios, băgăreț, sau doar pisălog?
Știi ce preocupat era atunci când m-a luat la întrebări ?
- Despre ce ? - Oh, ce mai contează.
Erai prea preocupat dincolo să-ți aranjezi celălalt mic detaliu.
- Ce detaliu ? - Legatul cărților în felul ăla.
Oh, am crezut că este minunat. Nu ți-a plăcut ?
Nu, Brandon, nu mi-a plăcut deloc.
Distrugi totul cu ultimele tale retușuri.
Taci. Doamna Wilson este încă aici.
- Vrei să te îmbeți, nu ? - Sunt beat.
Și la fel de copil prostuț așa cum ai fost când m-ai făcut mincinos.
- N-ai nici un drept să spui povestea aia. - De ce-ai mințit, chiar ?
A trebuit.
Ai fost vreodată neliniștit măcar un minut
ca să înțelegi cum se simte cineva ?
Nu sunt sentimental, dacă asta vrei să spui.
Nu asta am vrut să zic, dar nu mai contează.
Nimic nu mai contează, exceptând faptul că domnului Brandon i-a plăcut petrecerea.
Domnul Brandon a dat petrecerea.
Domnul Brandon a avut o seară minunată.
Ei bine, eu am avut o seară proastă.
Continuă să bei și vei avea și o dimineață proastă.
Măcar dacă aș avea o mahmureală, ar fi toată a mea.
S-Stii Phillip, m-am gândit.
Merităm o vacanță adevărata după ce se termină tot.
Unde vrei să mergi ?
Binenteles, ar trebui să ne întoarcem aici pentru câteva zile, mai întâi.
Altfel, ar părea -
M-am rugat să mă trezesc și să constat că n-am făcut nimic încă.
Dar de ce ?
Sunt speriat de moarte, Brandon. Cred că o să fim prinși.
Oh, nu-i nici o șansă. Păi, a fost, dar nu mai este.
De ce, să
Uh. Dumneavoastră sunteți, doamnă Wilson ?
Da. Am nevoie de-o cheie ca să pot intra să fac curățenie mâine dimineața.
Dacă încă mai vreți să plecați la fermă în seara asta.
- Oh, da plecam. - Oh, asta-i bine.
Nu arătați bine nici unul din voi. Oh, mulțumesc.
Binenteles, m-aș descurcat bine cu restul,
dar vreau ca amândoi să vă întoarceți.
- Așa vom face. - Păi, am plecat. Simțiți-vă bine.
Nu uita să-mi scrii.
And mind your P's and Q's.
Pe cine suni ?
Doar la garaj.
Alo ? Aici este domnul Brandon Shaw. Vreți să-mi trimiteți o mașină, vă rog ?
Da, imediat. Mulțumesc.
Ar fi bine să tragem perdeaua.
Cine să fie ?
- Brandon, cine e ? - Probabil omul de la garaj. Răspunde-i.
Nu avea timp să ajungă aici așa repede.
Atunci probabil doamnă Wilson a uitat ceva. Răspunde-i.
Brandon... Brandon, nu ne putem preface că nu suntem acasă ?
Cu luminile astea aprinse ? Răspunde, Phillip.
Cine e ?
- Brandon. Brandon, este Rupert. - Ce ?
Vrea să vină sus. A spus că și-a uitat țigările aici.
- Păi, lasă-l să vină. - Știi că minte ! S-a prins.
- Taci și întoarce-te la telefon. - Nu vreau.
- Du-te la telefon. - Brandon, nu pot.
- Trebuia. - Nu ! Știe -
Taci !
Rupert ? Vino sus.
Nu, uh, binenteles că nu.
Este doar un pic obosit.
Nu, dar o vom găsi imediat.
Bine.
Phillip... Phillip, ascultă-mă.
Rupert este în drum spre noi acum, trebuie să-ți revii.
Phillip, m-ai auzit ?
Haide, mai ia-ți o băutură dacă vrei,
dar revino-ți și ține-ți gura închisă.
Vom termina în 5 minute.
Nu știu cât de mult, sau dacă Rupert știe ceva,
dar îți promit că va pleca de aici în 5 minute, într-un fel sau altul.
Phillip, pentru aceste 5 minute, trebuie să-ți revii.
- Brandon, Brandon - - Ascultă.
N-am de gând să fiu prins din cauza ta, sau a altcuiva.
Nimeni nu-mi va mai sta în cale acum.
Brandon, nu-i încărcat, nu-i așa ?
- Îmi pare rău că te bat la cap, Brandon. - Nu-i nimic. Intră.
Știam că veți pleca în noaptea asta. Nu vroiam să plec fără tabachiera meu.
- Bună, Phillip. - Salut.
N-am vrut să te neliniștesc mai înainte.
Nu l-ai neliniștit. Mă tem că Phillip este un pic nesociabil în seara asta.
- Oh ? Mă gândeam că poate - - Ai vreo idee unde ai lăsat cutia ?
Nu. Nu, deloc.
Destul de ciudat pentru mine c-am uitat-o, nu ?
Presupun că un psiholog ar spune că de fapt n-am uitat-o deloc.
Inconștient am lăsat-o pentru că am vrut să mă întorc.
Dar, uh...
- De ce aș vrea să mă întorc ? - Da, de ce ?
De placeara companiei noastre sau a încă unui pahar.
E o idee bună. Pot să iau una pentru drum ?
Binenteles. Un shut ?
Nu, prefer un pahar întreg, dacă nu te superi.
Nu, deloc. Phillip, vrei să-i pregătești lui Rupert ceva de băut ?
Să mă gândesc, ultima oară îmi amintesc că aveam tabachera
când eram acolo.
Trebuia să deschid cufărul pentru doamna Wilson, când ai apărut tu.
Și apoi ce ?
Cred că am, -
Mă întreb unde este.
Oh, uite, aici era, exact unde am lăsat-o.
Domnilor, îmi cer scuze. Îmi pare foarte rău.
Eu, -
Ei bine, pot să beau acea băutură totuși ?
Binenteles.
- Chiar nu te superi ? - Nu. De ce ne-am supăra ?
- Păi, ați putea fi - - Ce ?
- Obosiți. Ești sigur că e în ordine ? - A spus c-o poți avea !
- Mulțumesc. - Nu te supăra Phillip.
- Mi-e teamă că a băut prea mult. - Păi, de ce nu ? De ce nu ?
Până la urmă, a fost o petrecere.
Păi, este foarte plăcut să stai aici cu o băutură bună și o companie drăguță.
Mă bucur.
- Vă rog, nu vreau să vă stau în cale. - La ce anume ?
- Știu că aveți multe de făcut. - Ce vrei să spui ?
Să împachetați, în ultima clipă câte ceva.
Mergeți în seara asta în Connecticut, nu-i așa ?
- Da, dar suntem pregătiți deja. - Oh, înțeleg. Deja.
Cu excepția unui singur invitat, de care ați uitat să vă debarasați.
Ei bine, plec imediat ce...
îmi termin băutura.
Nu este nevoie să te grăbești, Rupert.
Mulțumesc. Aș, uh... mi-ar plăcea să mai stau un pic.
Poate chiar să vă conduc.
Întotdeauna urăsc să plec de la o petrecere,
mai ales când seara a fost neobișnuit de stimulantă.
Sau stranie, ca această seară.
Ce vrei să spui cu, 'stranie' ?
Am spus 'stranie, ' Brandon ?
Tu întotdeauna alegi cuvinte care au alt înțeles.
Nu știu exact ce-am vrut să zic,
decât doar dacă nu m-am gândit la David.
- Ce era straniu la David ? - Nu mai apare.
Nu credeți că a pățit într-adevăr ceva, nu-i așa ?
- Ce ar fi putut păți ? - Poate că a fost omorât sau jefuit.
- În miezul zilei ? - Așa e, am uitat.
Da, cred că era miezul zilei atunci când s-a întâmplat.
Când, uh... ce s-a-ntâmplat ?
Păi orice i s-ar fi putut întâmpla lui David.
Nimic, probabil.
Totuși... unde este ?
- Care e părerea ta ? - A mea ?
M-am gândit la părerea lui Janet pentru un moment.
- Oh ? Nu știam că și ea are una. - Ba da, știi.
N-am putut să nu aud ce-a spus Janet.
Crede că l-ai răpit pe David, sau ai făcut ceva care să-l împiedice să vină.
Nu mă interesează pălăvrăgeala lui Janet, dar tu întotdeauna m-ai interesat, Rupert.
Crezi că l-am, uh... 'rapit' pe David ?
Este un fel de nebunie cu care ai atras atenția în școală
cu experimentele, emoțiile purenice, pericolul.
Dar este un pic cam dificil să fac așa ceva acum, nu crezi ?
- Ah, găsești tu o cale. - Cum ?
Vreau aș zic, să presupunem că tu ai fi eu.
Cum l-ai înlătura pe David din drum ?
Ești mult mai priceput ca mine la lucruri din astea.
Ce-ai face dacă tu ai fi eu ?
Păi... dacă aș vrea să scap de David,
L-aș invita la un pahar într-un club sau într-un bar liniștit.
Sau mai bine, l-aș invita aici.
- În felul ăsta nimeni nu ne va vedea împreună. - Asta-i bine. Și fără martori nu ?
- Da, așa e. - Apoi ce ?
Păi...
Păi, să mă gândesc.
La momentul potrivit, David ar fi apărut.
Aș ieși încet din cameră, în salon.
L-aș îmbrățișa, i-aș spune "ce bine îmi pare că te văd" că arată foarte bine
și, uh... i-aș lua pălăria.
Apoi l-aș aduce aici,
aș pălăvrăgi un pic ca să-l liniștesc,
probabil i-aș oferi ceva de băut,
- și apoi el ar fi stat jos. - Da ?
Aș face ca totul să fie foarte plăcut, dacă înțelegi ?
Phillip probabil trebuia să cânte la pian.
Acum, așa cum îmi amintesc, David era destul de puternic.
Trebuia să fie făcut KO.
Așa că m-aș muta încet în spatele scaunului și l-aș lovi cu ceva în cap.
Apoi ar fi căzut pe jos.
Și apoi unde l-ai fi pus ?
Păi...
Păi, să mă gândesc.
Păi, cred că l-aș ruga pe Phillip să mă ajute să-l scot din cameră,
l-aș căra pe scări și apoi l-am fi pus în mașină.
- Ai fi fost văzut. - Ce ?
Păi, ai spus-o chiar tu, că dacă se întâmpla ceva,
s-ar fi întâmplat în miezul zilei.
Oh, este adevărat. Am uitat.
Ar fi trebuit să găsesc un loc unde să ascund corpul până se înnoptează.
Da, așa e, dar unde, Rupert ?
Da.
Da, unde ?
- Pisica și șoarecele ! Pisica și șoarecele ! - Phillip !
- Cine e pisica și cine e șoarecele ? - E de-ajuns cu asta.
- Vezi-ți de treaba ta. - E de-ajuns, Phillip !
Ți-am mai spus înainte, vezi-ți de treaba ta !
Chiar nu-i treaba mea. N-am eu grijă de el.
Cu el în aceste condiții, cred
nu văd motivul pentru care să mai rămâi, Rupert.
Asta doar dacă...
nu te-ai întors să găsești și altceva decât țigările tale.
Vrei să spui, de exemplu, că vreau să aflu dacă într-adevăr te-ai descotorosit de David ?
- Da, asta vreau să zic. - Oh, ești la fel de dramatic ca Janet.
Nu m-am gândit nici un moment că l-ai răpit pe David.
Într-adevăr Janet este cea care mi-a băgat asta în cap, dar niciodată n-aș fi menționat asta,
dacă n-aș fi văzut că ascunzi ceva în buzunar pe care îl acoperi cu grijă.
- Ce ? - Este o armă, nu ?
Aceast teatru al tău îl suspectez, mai mult decât orice altceva.
Și ca să spun adevărul, mă sperie puțin acest lucru.
Îmi pare atât de rău, Rupert. Nu te acuz, dar... uite, ține.
Poți să te relaxezi. A trebuit să-l iau cu mine în afara țării.
Au avut loc câteva spargeri, iar mama e puțin neliniștită.
- Uh, ai terminat, Phillip ? - Bine.
Ai auzit ce-a spus Rupert despre pistol ?
A crezut...
Este ciudat cum se pot transforma gânduri simple în fantezii sălbatice,nu-i așa?
- Tuturor ni se întâmplă asta, nu-i așa, Phillip ? - Da.
Mai ales după câteva băuturi. Cum e a ta, Rupert ?
Cred c-o iau razna.
Phillip, te-ai simți mult mai bine dacă ai ieși un pic la aer.
Nu cred că e mult trafic și toți ne vom simți bine.
Este o noaptea frumoasă și o să conduceți pe vreme bună.
Aproape că mi-aș dori să plec cu voi. Ar fi foarte interesant.
Să conduci noaptea întotdeauna este,
dar să merg cu tine și Phillip acum...
aș avea un nou element de... suspans.
Ai avut dreptate, Phillip.
Cărțile într-adevăr au fost legate frumos.
- O are. O are ! - Phillip.
Știe. Știe. Știe.
- Bine, ușor. Am eu grijă de asta. - Ba nu.
În curând am să te omor și pe tine și pe el - Acuș.
Asta ai vrut, ca altcineva să știe, nu ?
Altcineva care să vadă cât de inteligent ești, exact ca în timpul școlii.
Ți-am spus că o să afle, dar tu nu, trebuia să-l aduci aici.
- Și acum am terminat-o ! - Taci !
Tu mă faci s-o fac vă urăsc pe amândoi. Am fost -
- Bețiv prost. Îmi pare rău, Rupert. - Nu-i nimic.
Nu-i nimic. Dacă vroia într-adevăr să mă omoare, n-ar fi ratat, mai ales de la distanța asta.
Binenteles că n-ar fi vrut să te omoare.
Nu știa ce face, nici ceea ce spunea.
N-am vrut ca cineva să știe asta dar a devenit un alcoolic, Rupert .
Brandon, vrei să treci acolo, te rog ?
Phillip este beat, Rupert.
Doar nu iei ideile alea în serios, nu-i așa ?
Brandon. Brandon. Sunt obosit.
Și într-un fel sunt și speriat, de asemenea.
- Dar nu vreau să mă mai joc. - Ce vrei să faci ?
Nu vreau, dar am să mă uit înăuntrul cufărului.
- Ești nebun ? - Sper.
- Sper din toată inima să fiu nebun. - Asta n-are nici o legătură cu tine.
- Am înțeles. - Nu.
- Trebuie să mă uit în cufărul ăla. - Bine !
Mergi și uită-te.
Sper să-ți placă ce vezi.
Oh, nu. Nu !
- N-am crezut că poate fi adevărat.
- Rupert, te rog - - Ce mă rogi ?
Ascultă-mă. Lasă-mă să-ți explic.
Explici ? Crezi că poți explica asta ?
- Da, ție, pentru că tu ai înțelege. - Înțeleg ?
Rupert, îți aduci aminte de discuția de mai devreme cu domnul Kentley ?
M-ai ții minte c-am spus că, 'viata unor' ființe inferioare nu este importantă ?
M-ai ții minte ce-am spus, întotdeauna am spus și tu și eu,
că conceptele morale despre bine și rău, adevăr sau minciună,
nu țin la oamenii superiori.
- Îți amintești, Rupert ? - Da, îmi amintesc.
Asta-i tot ce-am făcut. Asta-i tot, Phillip și eu am făcut-o.
Noi 2 am trăit ceea ce tu și cu mine am discutat.
Știam c-ai să-nțelegi, pentru că, vezi, trebuie.
Brandon -
Brandon, până în acest moment,
lumea asta și cu oamenii din ea
întotdeauna au fost în umbră și de neintels pentr mine.
Am încercat să-mi croiesc drumul cu rațiune
și cu o inteligență superioară.
Iar tu-mi arunci înapoi direct în față, cuvintele mele Brandon.
Ai avut dreptate, de asemenea.Întotdeauna un bărbat trebuie să se țină de cuvânt.
Dar ai dat cuvintelor mele o semnificație la care nici măcar n-am visat !
Și ai încercat să le răsucești
într-o scuză rece și logică, pentru crima ta odioasă !
Ei bine, niciodată n-au fost alea, Brandon,
nu le poți face așa.
Trebuia să fie ceva în tine încă de la început.
Care te-a lăsat să faci asta,
dar întotdeauna a fost ceva înăuntrul meu
care niciodată nu m-a lăsat s-o fac.
- Și niciodată nu mă va lăsa să fiu o parte din ea. Cum adică ?
Vreau să spun că în noaptea asta m-ai făcut să-mi fie rușine de orice concept pe care l-am avut
despre ființele inferioare sau superioare.
Dar îți mulțumesc pentru această rușine,
pentru că acum știu că amndoi suntem ființe separate, Brandon,
cu drepul de a trăi și munci și gândi individual,
dar cu o obligație față de societatea în care trăim.
Cu ce drept ai curajul să spui
că faci partea dintre cei puțini superiori ?
Cu ce drept îndrăznești să decizi
că acel băiat de acolo a fost inferior și de aceea a trebuit să fie omorât ?
Crezi că erai Dumnezeu, Brandon ?
Asta ai gândit atunci când i-ai luat viața ?
Asta ai crezut atunci când ai servit mâncare pe mormântul lui ?
Nu știu ce-ai gândit, dar știu ce-ai făcut.
Ați ucis !
Ați stragulat un băiat, un om
care ar fi putut să trăiască și să iubească, așa cum voi n-ați putea niciodată.
- Și nici n-o s-o mai faceți. - Ce vrei să faci ?
Nu este cum vreau eu Brandon. Va fi cum vrea societatea. Nu știu ce va fi. Pot ghici.
Și pot ajuta. Ai să mori Brandon, amândoi !
Veți muri.
A fost o armă ? Da, a fost un foc de armă.
Trebuie să fi fost de pe cealaltă stradă. Se lupta cineva ?
Credem că a venit de acolo. Nu, a fost din spate, de acolo.
Ați auzit focul de armă ? Da, a fost tras de acolo de sus.
Au fost focuri de armă !
Da, au venit de acolo. Ce este acolo sus ?
Trebuie să fie un jaf. Cineva trebuie să meargă acolo sus.
Cred că acel cineva ar face mai bine să cheme poliția.
A auzit careva dintre voi un foc de armă ?
Cineva ar fi bine să cheme poliția. Pot folosi telefonul ?
Nu merg sus să mă uit. Ar putea fi un nebun acolo sus.
Uite că vine un echipaj de poliție.
Vin.
Corectura: CODYBOSS1969
Subtitrare realizată de BebeF www.subs.ro